Pravijo, da živiš le, če potuješ.
Mogoče, če ti dan na letališču prej ne izpije vseh moči.
Še kje drugje od vas zahtevajo, da pridete dve uri prej le zato,
da se lahko zgodi, da boste dve uri zamujali?
Vendar vseeno mislim, da so mi lanska potovanja koristila.
Razširila so mi obzorja.
Do neke mere.
Zato se lotevam nečesa, kar mora menda storiti vsak popotnik, ki kaj da nase.
Prepotoval bom Evropo.
V redu. Kje smo pravzaprav?
Prepotoval bom vso celino.
Od skrajnega severa do skrajnega juga.
Zapustil bom uhojene poti, odkrival skrite bisere...
Snemate?
...in razvijal pustolovskega duha, ki se prebuja v meni.
Poglejte, brez rok.
Tukaj so. Kako se reče temu? Krma?
Izobraževal bom svoje brbončice...
U, je bilo dobro.
Grozdje čaka.
...in poskušal živeti kot domačin.
Dobrodošli v moji vasi.
To je noro.
Življenje sem ti rešil. Ne pozabi me.
Skrbi bom pospravil med prtljago...
Prihajajo.
Ne vemo, kako se bo telo odzvalo na grozo.
Tega nisem počel od otroštva.
In izrekel bom besede,
ki jih nisem še nikoli.
Pripravljen sem na vzlet.
EVROPA
Odkrito bom povedal.
Mene že ne bi vprašali po popotniškem nasvetu. Ne zamerim vam.
Ampak če bi me, bi vam povedal,
da je to brez dvoma država, ki bi jo obiskal najraje na svetu.
ITALIJA
Ljubezen do Italije sta v meni prebudila obiska Rima in Benetk.
Vrnil sem se, da bi odkril, kaj je v Italiji takega,
da si vedno želim doživeti še več.
Italijani govorijo o dolce vita, sladkem življenju.
No, moje življenje je bilo do zdaj dobro,
ampak le kdo si občasno ne zaželi še dodatne sladkosti?
Toda kako dosegajo tako življenje? Kaj je njihova skrivnost?
Upam, da mi bodo odgovor ponudili Firence in drugi toskanski kraji.
- Sauro. - Eugene.
Pozdravljeni. Kar vstopite.
Grazie mille. Pa sem po italijansko povedal vse, kar znam.
V Nemčiji sem pil sočeno pšenico in žvečil juho.
Pripravljen sem na predajanje užitkom.
In Toskana bo ravno pravšnja dežela za to.
Začel bom v njeni prestolnici, v Firencah.
Zibelki renesanse.
Sauro, pogled od tu je resnično osupljiv.
Ja, popoln je.
Mesto je polno umetnosti, kulture in...
Smetarji.
- Ja. - No, niso bili na mojem spisku.
Smetarje lahko gledam doma.
Toliko smetarskih vozov potrebujejo z razlogom.
Ojej.
Zaradi množice turistov. V Firencah jih naštejejo šestnajst milijonov na leto.
Mesto želi videti marsikdo.
Na to nisem ponosen. Ampak kot turist sem še slabši kot popotnik.
Veliko preveč ljudi.
Toda če si hočem Firence dobro ogledati...
...se bom moral naučiti pomembne veščine.
Stare umetnosti ogledovanja znamenitosti.
Eugene, dobrodošli v Italiji. Lepo, da ste tukaj.
- Dober dan. - Dober dan.
- Pozdravljeni. - Dobrodošli v Italiji, v Firencah.
- Pridite, razkazal vam jih bom. - Zakaj pa ne?
Vodnik Emiliano s strastjo pripoveduje o italijanski zgodovini,
kulturi in Firencah.
Vsi Italijani so povezani s Firencami.
Od tod je naš jezik.
Del nas je. To težko ubesedim.
- Vidi se, da ste Italijan. - Ja. Vem. Mi...
Ne morete se brzdati. Bi lahko govorili z rokami v žepu?
Dvomim.
Dar govora bi izgubil.
Kretnje z rokami so del kulture.
V Italiji poznamo več kot 250 uradnih kretenj z rokami.
Naučim vas bom osnovne.
Recimo, da k vam pristopi neznanec, vi pa nočete, da vas moti.
Lahko rečete: "Kaj bi radi?" Kaj bi radi?
- Razumem. - Kaj bi radi?
Ja, kaj bi radi?
- Kaj... - Ja, kaj bi radi?
Odnos je pomemben.
Hej, kaj... Kaj?
Ampak lahko delujete agresivno.
- Tega neznancu ne bi naredil. - Ne.
- Nikoli se ne ve. - Ne.
Čeprav se nenadoma zavedam vseh svojih kretenj z rokami,
sem pripravljen na ogled.
Ste pred eno najlepših stolnic v Italiji. To je Santa Maria del Fiore.
Prej sem jo gledal s hriba.
Ampak nisem imel občutka, da je tako ogromna.
Vanjo gre trideset tisoč ljudi.
Graditi so jo začeli leta 1296 in dokončali 140 let pozneje.
- Osupljiva je. - Vem. Neverjetna.
Na vrhu pa je čudo renesančnega inženiringa.
Takrat je bila gradnja kupole zelo zahtevna.
Samo kupolo so gradili šestnajst let.
Zanjo so uporabili štiri milijone opek. Še vedno je največja te vrste na svetu.
Notranjost si lahko samo predstavljam.
Se boste postavili v vrsto?
Ne. Tega ne počnem.
Ne zmorem. Veliki skupinski ogledi niso zame.
Ne bom počel tega.
Dovolj je, da jo gledam od tukaj.
Jaz sem tu, stolnica pa je tam. To je to. Videl sem jo.
Na srečo imam vodnika, ki me brez vsega tistega cirkusa
pripelje do stvari, ki bi jih res rad videl.
- Tam je. - Ja, neverjeten je.
Res je neverjeten.
Kot je Michelangelov David.
Čudovito.
- Je to izvirnik? - Kopija. Popolna kopija Davida.
- Kopija je. - Ja.
- Za ogled izvirnika je verjetno vrsta. - Ja.
- Kupiti morate vstopnico, čakati v vrsti... - Ja. Vrsta vrst.
Za tole pa vam ni treba stati v vrsti.
Res je kopija, ampak prihranil sem nekaj časa.
In vseeno sem videl kopijo svetovne znamenitosti.
David je zaradi svetopisemske zgodbe judovska ikona v prav vseh pogledih.
No, mogoče ne v prav vseh.
Zmotila so me samo spolovila.
Penis ni obrezan,
toda David je bil Jud.
Dokaz, da Michelangelo ni ubiral bližnjic.
Me slišite? Sem že umetnostni kritik. Pa sem tu šele eno uro.
Emiliano vztraja, da potrebujem svojo različico renesančne umetnosti.
To je dom umetnikov, kakršna sta Michelangelo in da Vinci,
zato to morate okusiti.
- Karikature. - Karikatura.
Ja.
Brez nje obisk mesta ni popoln.
- Izvolite. - Fant, me že mrazi.
Prešerno se nasmehnite. Poglejte v to smer.
Morda vam ni všeč, ampak to je moj prešeren nasmeh.
Ne hitite preveč.
Emiliano pravi, da imajo karikature plemenito zgodovino.
Celo Leonardo da Vinci jih je risal, veste?
- Res? - Ja, za zabavo.
No... Kje je zdaj?
Odkrit bom. Nisem se še počutil manj podoben Moni Lizi.
V redu.
- Ena, dve... - Ojej.
Ja, pokažite.
Pokažite...
Zadovoljen.
- Zdaj se moram bolj smejati. - Res je.
Odšel bom z občutkom, da sem lep kot slika.
Še prej pa mi bo Emiliano nekaj pokazal.
Dobrodošli na Ponte Vecchiu, najslavnejšem mostu na svetu.
Ponte Vecchio je najstarejši in najznamenitejši firenški most.
Mejduš.
Čudovit je.
- Osupljiv. - Ja.
Škoda, da je brez ljudi.
Ne razumite me narobe. Mesto je lepo, prežeto z umetnostjo in zgodovino,
vendar bi si ga raje ogledal nekoliko bolj umirjeno.
Kozarec dobrega vina bo po mojem pika na i.
- Čudovito. - Ja.
To imam rad.
O bog, čudovito je. Prekrasno.
- Hvala. Grazie. - Izvolite.
Salu... Še nekaj. Ko v Italiji nazdravljate...
- Ja. - Človeku morate pogledati v oči.
Ne v kozarec.
V oči.
Ne.
Ja.
- Prav. - Tako, ja.
- Vau. Njam. - Dobro vino.
Veliko srečo imate. Italijo je najbolje obiskati v času trgatve, torej zdaj.
Bi radi doživeli pravo trgatev v Toskani?
- Trgatev. - Ja.
- To bova počela, ko bova tam? - Ja, dajva.
- Velja. - Zunaj mesta bo vse drugače.
Zelo mirno je. Tam doživite počasen tempo življenja.
Vse v počasnem tempu mi je všeč.
- Na Toskano. - Na Toskano.
Počutim se imenitno.
Obisk toskanskega podeželja in počasnejši tempo sta mi všeč.
Odmaknil se bom od turističnega utripa v Italiji.
Počutil sem bom skoraj kot Italijan.
- Dobro je. - Ne tako.
To pomeni: "Kaj bi radi?"
- Kaj bi radi? - Ja.
- Sauro je tu. - Na svidenje pojutrišnjem.
- V Toskani? - V vinski kleti.
- Hvala. - Ja, čao.
Pojdiva v vaš hotel.
Poslavljam se od Firenc.
Ogled mesta z Emilianom mi je pokazal, kako zelo ponosni so Italijani
na svojo zgodovino in kulturo. Del njih sta.
Odhajam južneje v dolino Orcia
s slikovito pokrajino,
srednjeveškimi gradovi, starimi vasmi
in na srečo brez množic.
Ni ga čez italijansko podeželje.
Že doživljam počasnejši tempo, ki mi ga je obljubil Emiliano.
V klanec voziva.
Kdo je za nama?
Naju hoče kdo prehiteti?
Danes je njegov srečen dan.
Moj hotel je menda nekje na vrhu tega hriba. Samo najti ga moram.
Tu sva.
- Hvala. - Malenkost.
Sklepam, da je hotel nekje v vasi.
- Zdravo, Eugene. - Dober dan.
- Dobrodošli. Giancarla. Kako ste? - Dobro.
- Pa ste tu. - Ja.
Do sem sem potreboval tri tedne in pol.
Giancarla dela tu dvanajst let.
Kaj je pred mano? Hotel?
To je del hotela. Ste v vasici iz 12. stoletja,
ki smo jo prenovili. Vendar je vas živa. Še vedno ima enajst prebivalcev.
- Tu so še stalni prebivalci? - Ja.
Izkazalo se je, da hotela nisem mogel najti, ker je hotel vas.
Nekoč so tu živeli kmetovalci, ki so obdelovali niže ležečo zemljo.
Toda njihove domove so zdaj spremenili v hotel,
ki se staplja s prvotnimi poslopji.
Tukaj sva, da si lahko ogledate, kako prostrana je dolina Orcia.
Območje, kjer arhitektura in pokrajina
že stoletja živita v sinergiji in sožitju.
Snemate?
Veličastno je.
To je vaš apartma.
Ni slab.
Apartma Monte Cetona.
- Eden naših največjih. - Všeč mi je.
Zelo lepo je.
Všeč mi je preprostost s pridihom zgodovine.
Krasni tramovi. Lep les. Čudovito rustikalno je.
In kakšen razgled!
Butični hotel v srednjeveški vasi na griču.
Česa takega še nisem videl.
Zaradi takih krajev kopni moj odpor do potovanj.
Res sem vesel, da sem tu.
Všeč sta mi tempo in tišina.
Tu je življenje drugačno, veste?
Vsi čuti se sprostijo.
Preprosto si hočeš... Oddahniti.
Zajtrkoval bom na trgu pred staro vaško cerkvijo.
Za mano je čudovita noč. Popolnoma tiha.
Imel sem odprta okna, skozi katera je nežno pihljalo. Spal sem kot dojenček.
Umešana jajčka.
Z dodatkom poletnih tartufov.
Tartufom na jajčkih se ne bom upiral.
- Dober tek. - Ja.
To pa je korak bliže sladkemu življenju.
Slastno.
Rekli so mi, da je v toskanskih vinogradih zdaj čas trgatve.
Ponudil sem pomoč.
Počakati moram, da mi Emiliano pove, kdaj bo grozdje dovolj zrelo.
Ta čas bom koristno izrabil.
Tudi v hotelu mi ne bi nič manjkalo,
vendar me nekaj vleče v to prekrasno podeželje.
Raziskovat grem.
Verjetno ste že ugotovili, da italijansko kulinariko obožujem.
V hotelu so me zato poslali h krajevnemu pridelovalcu,
ki je poskrbel za najboljšo sestavino mojega zajtrka.
Nisem še bil na lovu za tartufi. O tem nimam pojma.
Šel sem na lov za dobrimi očali, vendar se ne bi opisal kot lovec.
Tudi nabirati ne maram.
Dober dan.
- Pozdravljeni. - Dober dan.
Federico.
- Federico. - Lastnik.
- Tania. Pozdravljeni. - Tania. Zdravo.
Kdo pa je to?
- Naša lovka na tartufe. - Ježešmarička.
Zara.
- Zara, gremo lovit tartufe? - Prav.
- Zara, gremo. - Ja?
Pa dajmo.
Tania dela s Federicom na njegovi kmetiji z oljkami in trtami.
Lokacija je vrhunska.
Smo na zelo pomembnem območju Toskane. V tistem delu gozda
so ravno prave razmere za tartufe, vključno s prstjo.
A. Torej bom lahko obdržal vse tartufe, ki jih bom našel.
- Mogoče. - Ja? Bomo pozneje o tem.
No, pa dajmo.
Videti je kot dežela tartufov.
V resnici nimam pojma, kakšna naj bi bila.
To na srečo ve Zara.
Tartufi rastejo med koreninami teh dreves.
Izpustim naj jo, kaj?
Daj.
Daj, Zara.
Tartuf.
Zara, daj, ljubica. Delati moraš.
Zara ima petdesetkrat več čutnic za voh od človeka.
Zato lahko edinstveni vonj tartufov zazna celo pod površjem.
Kako vemo, da je nekaj našla?
Ko najde tartuf,
se zelo vznemiri in začne kopati v tla.
Zara.
Mislite, da je kaj našla?
Zara!
- Hvala. - Dobro.
Našla je tartuf!
Ne.
- Koplji, koplji. Kaj si našla? - Kje je tartuf?
- Vau! - Ja? Srčica.
Pridna!
Poduhajte ga. Lahko vonjate prst.
- Ja. Zagotovo. - Ja.
Za koliko bi ga prodali?
- Kot suho zlato je. - Zanj bi dobili 60 evrov. Najmanj.
Dober izkupiček za dvajset minut sprehoda po gozdu.
Dobro nam je šlo. Našli smo tartuf. Ne kličite več. Imamo ga.
Ne povejte Tanii, ampak morda ga bom nastrgal na rigatone.
Vendar bo morala hrana še počakati.
Še vedno imam čas za raziskovanje.
Odhajam v Sarteano,
v 700 let staro mesto pod gričem z mojim hotelom.
Sladko življenje tu pomeni, da najdete svojo skupnost.
Obisk podeželja je vedno dogodivščina.
Upam, da bo tako tudi tukaj.
Domačini vadijo za pomemben letni dogodek,
turnir s Saraceni.
Giancarla mi je omogočila obisk zaodrja.
Dobro. Vau.
- Bravo. - To je Stefania.
- Spoznajte jo. - Stefania.
- Pozdravljeni. - Pozdravljeni.
Naša skupina vadi za spopad s Saraceni.
Bobni in zastave so uvod v glavni dogodek,
tekmovanje s kopji,
v katerem sodeluje pet tradicionalnih okrožij Sarteana oziroma contrad.
Vsaka contrada ima svojo zastavo?
Tako je. Vsaka ima po dva srednjeveška bobnarja in nosilca zastav.
Kolikokrat vadite?
- Velikokrat. - Ja?
Vse leto.
Če želite, vam lahko pokažejo, kako se vrže zastava.
Le kdo si tega ne bi želel?
Dobro.
- Torej... - Ja.
Posnemajte me.
Naredim tole...
Kot...
In...
Verjetno ne bom več metal.
Nočem, da mi na nagrobniku piše:
"Lobanjo mu je predrla zastava."
- Takole in... - Dajte.
Ta spretnost izvira iz srednjega veka,
ko je bila del vojaških povork.
Še enkrat.
In jaz se je učim.
- Takole? - Ja.
Recimo.
Tri in...
Juhu!
Sedite, prosim.
Naslednji del vaje pa...
Raje opazujem z varne razdalje.
Tekmovanje s kopji je.
Turnir je postalo v 14. stoletju.
- Kaj? - Ja.
Dobro.
Inavguracijska povorka se začne z bobnarji in metalci zastav.
Turnir obuja čase, ko so se vitezi na konjih srdito spopadali.
Toda zdaj nasprotnika simbolizira obroček, ki ga je treba zadeti.
Majhen je.
Obroček je zelo majhen, kopje pa meri dva metra osemdeset.
Dolgo kopje, majhen obroč.
Naloga se zdi neizvedljiva, toda...
- Opa. Dober je. - Ja.
Bravo.
Če bi se oklepal starih potovalnih navad,
Toskane ne bi videl v tej luči.
Ampak sem na koncu vedno vesel, da sem šel ven
ter poskusil in doživel nove stvari.
To me izpolnjuje.
Ugotovil sem, da mi je tu poleg hrane všeč tudi občutek povezanosti.
Oboje mi pomeni prav toliko kot Italijanom.
Izžareva toplino.
Prav prijetno in domačno je.
Danes se nisem počutil kot turist.
Počutil sem se kot Toskanec.
Počutil sem se vključenega.
Hvala.
Izvolite. Uživajte v kapučinu.
Bom.
Tako se začne dan.
Italija se je mojemu tempu življenja približala
enako kot vse države, ki sem jih obiskal.
To je moj zadnji dan tukaj.
Emiliano mi je naročil, naj pridem v vinograd.
Upam, da se bo začela trgatev.
Pomagal bom.
Trgal bom grozdje in ga polagal v košaro. Zabavno bo.
Vendar o času spravila pridelka vedno odloča narava.
Emiliano!
- Hej, Eugene! - Pozdravljeni.
- Matteo. Pozdravljeni. - Matteo.
- Od kod se poznata? - Iz osnovne šole. Že 22 let.
Skupaj sva odraščala kot brata.
Italija je ena največjih pridelovalk vina na svetu.
Ko je grozdje zrelo,
se vsi krajani udeležijo la vendemmie oziroma trgatve.
V tem obdobju leta te pokliče nonno, ded.
"Kaj počneš ta konec tedna?" "Ne vem."
"Z mano boš šel na trgatev."
- Všeč vam bo. - Prav.
- Navdušeni boste. - Fino.
- Pridete? - Ja.
Dajmo.
- Dober dan. - Hej.
- Kako vam je ime? - Enea.
- Tukajšnji upravitelj. - Eugene.
- Pozdravljeni. - Pozdravljeni.
- Gremo v vinograd? - Ja.
Pogledat, katero območje je najprimernejše za trgatev.
Zakaj so eni vinogradi pripravljeni, drugi pa ne?
Imamo štiri sorte rdečega grozdja. Vsaka dozori ob drugem času.
To je območje merlota. Najprej bomo pogledali tukaj.
Pokusite. Kaj okusite?
Okus po grozdju.
Dobro. Okus... Polnejši je.
Bolj se čuti na zadnjem delu jezika.
To je znak, da je to grozdje zrelo za trganje.
Kako hitro morate trgati?
Ko je zrelost pravšnja, moramo takoj začeti.
Že en dan pozneje bi bilo lahko prepozno.
- Samo en dan? - Ja.
Če počakate en dan, je prepozno.
- Pa če zaspite? Prepozno vstanete? - To se ne zgodi.
- Nočem več čakati. - Ne, tako zelo se...
Pojdimo. Zapravljate čas.
Začeti moramo.
Grozdje čaka.
Dobro. Začnimo.
Emiliano, Matteo in jaz imamo svojo vrsto.
- Vidim. In tega tudi. - Ta je lažji.
Dobro.
Za zdaj je prav lahko.
In še tale malček.
- Končano. - Dobro.
Dobro. Obvladam.
Kako gre?
Predlagam, da najamete ljudi zelo nizke rasti.
- Dobra ideja. - Hudičevo naporno za hrbet je.
Poglejte. Zdaj mi je pa steklo.
Če ne morete dohajati...
- Prepočasni so. - Ja.
Če bi bil to moj vinograd, bi vse odpustil.
- Leteli bi. - To so počeli že v otroštvu.
Vidi se, kako so se že takrat izogibali delu.
Še zdaj se.
Zelo slabo vam gre.
Zvenim kot vaša nonna?
Žal res.
Tudi to je del trgatve.
Uživate z ljudmi okoli sebe. S sorodniki, prijatelji.
Tudi to je lepota trgatve.
- Tako bi moralo biti. - Ja.
- Tole je... - Ja.
Prekrasno, ni res?
Koliko turistov se lahko pohvali s tako izkušnjo?
Se počutite povezani z grozdjem, s prstjo?
Predvsem s kiropraktikom.
Eugene, fanta, pridite.
- Pojdimo. - Hvala, Matteo.
Malenkost.
- Kakovost je dobra. - Bravo.
Lahko ga uporabimo.
Naložili ga bomo na prikolico.
Grozdje peljejo v vinsko klet, k drugim utrganim grozdom.
Zmečkali ga bodo, fermentirali in starali v sodih.
Dober izgovor, da se vrnem po svojo steklenico.
Kot da potrebujem izgovor.
V kuhinji nas čaka kosilo, nagrada za dobro opravljeno delo.
Zabava bo. Zaslužena.
Z izjemno italijansko hrano.
Dobro. Jaz to imenujem italijanska hrana. Oni pa hrana.
Z veseljem povem, da sem tudi jaz malo prispeval.
To so ostružki tartufa, ki sem ga izkopal jaz.
S pomočjo prikupne psičke.
In kdo je mladenka, ki je pripravila testenine?
Patrizia. Vsak dan kuha za nas.
- Vsak dan? - Za kosilo.
- Emiliano, zelo spretni ste. - Hvala. Svojo tehniko imam.
Ste kot otrok delali tudi kot natakar?
Ne. Mama me je naučila.
Dobro.
Vedel sem, da imam rad Italijo, ne pa tudi, zakaj.
Zdaj mi je jasno.
Poglejte. To je zame Italija.
Način življenja je.
Skupnost.
Hrana.
Vino.
Vendar ne samo to.
Vzamejo si čas, da v vsem tem tudi uživajo.
To pa omogoča počasnejši tempo življenja.
Patrizia, slastno.
- Na vas. - Na zdravje.
Na zdravje.
To je zame dolce vita. To je sladko življenje.
In zelo blizu je temu,
čemur dajem prednost v življenju jaz.
Na svidenje, Italija.
Postavila si visoka merila za naslednjo državo.
Prihodnjič...
V Grčiji sem prvič.
- Vaša vila. - Lepa.
Ja, všeč mi je.
Že razmišljam filozofsko.
Našel sem nov poklic.
Bravo!
Hobotnica! Ne.
Hobotnic ne morem jesti. Vem, kakšne so.
Bravo, Eugene!
Prevedla Polona Mertelj