Казват, че човек е жив, когато е на път.
Стига първо висенето на летището да не ти изцеди силите.
Къде другаде ще ти кажат да дойдеш два часа по-рано
и накрая ще се окаже,
че закъсняваш с два часа?
И все пак миналогодишните пътувания ми се отразиха добре.
Разшириха кръгозора ми.
До известна степен.
И сега се заемам с нещо, което било задължително
за всеки пътешественик.
Отивам в Европа.
Къде всъщност се намираме?
Ще обиколя континента
от най-горния до най-долния му край.
Ще изляза извън утъпканите пътища, за да открия скритите бисери.
Снимаш ли?
И ще разпаля новооткритата си жажда за приключения.
Вижте - без ръце.
Тук са. Това носът ли е?
Ще образовам вкусовите си рецептори.
Еха, беше много вкусно.
Гроздето е готово.
И ще живея като местните.
Добре дошъл в моето село.
Пълна лудост.
Спасих ти живота, запомни ме.
Слагам притесненията в багажа.
Ето ги, идват.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
Май от дете не съм правил подобно нещо.
И ще произнеса три думи, които никога не съм изричал.
Готов за излитане.
ЕВРОПА
Европейската ми одисея продължава.
Намирам се в страна, дала на света философията,
демокрацията, Олимпиадата и маслините.
Все значими неща, но само едно от тях прави мартинито по-хубаво.
ГЪРЦИЯ
Ако Америка е буйният тийнейджър в световното семейство,
Гърция трябва да е мъдрият стар дядо.
Макар и дядо, който се унася в дрямка под следобедното слънце.
Намирам се на красивия остров Милос с население само 5000 души.
Питам се дали ако се запозная с живота на това островче,
ще вникна по-дълбоко в цялостната картина.
Странно, току-що пристигам и вече се настроих философски.
Прекосих Средиземно море от Италия до Гърция
и зелените хълмове на Тоскана се смениха със значително по-скалист пейзаж.
Гърция има невероятен брой острови - около 6000.
Това е едно от най-слънчевите места в света,
с около 300 слънчеви дни годишно.
А тук, край Егейско море,
слънцето пече немилостиво над това красиво пристанище.
Отправям се към хотела да се скрия на сянка.
- Здравейте, г-н Леви. - Здравейте.
- Добре дошли на Милос. - Викай ми Юджийн.
Казвам се Андреас, вашият шофьор. Ще ви откарам в хотела.
Благодаря.
- За пръв път ли сте тук? - В Гърция - да. Изумително, нали?
Представата, която имам за Гърция,
е за наситеносиньо небе и ослепително бели сгради.
Като в "Мама миа".
Разказвали са ми колко е красиво.
За съжаление, не ми споменаха за тези скали.
Не се приближавай до ръба, Андреас.
- Няма. - Карай по-навътре.
- Гушни стената, дето се вика. - Добре.
В Торонто няма такива пътища.
Признавам без бой, че съм гражданче, но реших да посетя Милос,
тъй като е от по-малките и традиционни острови.
Любопитен съм да узная какъв е животът тук.
Така е добре.
Преди да опитам от живота на местните,
ще се поглезя с престой в петзвездния хотел "Милос Коув".
И тъй като предаването е мое,
едва ли ще се изненадате, че според мен е чудесно място за начало.
С цени, започващи от 400 долара на вечер,
той е коренно различен от рибарските хижи, с които е известен островът.
Здравейте, г-н Леви, как сте? Добре дошли в "Милос Коув" и на Милос.
Янис и синът му Андреас, които са родом от Атина,
се влюбили в острова и им хрумнала налудничавата идея да построят хотел тук.
Прекрасно е.
- Това е любимото ни кътче. - Много е приятно.
Идвахме тук на почивка, като бях малък.
Пристигахме цялото семейство и прекарвахме лятото тук.
Хотелът е личен проект за тандема баща и син,
който цели седем години претворява мечтата си в реалност.
Как работите заедно? Добре ли? Спокойно ли върви?
Определено. През повечето време ми харесва.
Но и се карате, водите спорове?
Каквото и да става, той ми е баща, а аз съм му син.
Хотелът е част от семейството.
Имам предвид, че приемаме гостите си и хората, които работят за нас,
като членове на семейството. Едно голямо семейство.
И аз съм работил с мои близки,
така че мога само да им се възхищавам за постигнатото тук.
Това е вашата вила. Заповядайте.
През следващите дни тук ще бъде вашият дом.
- Янис, харесва ми. - Така ли? Радвам се да го чуя.
Тук предлагаме всичко.
Ваш личен готвач, спа терапии.
Така че не е нужно да мърдате никъде.
Може да останете завинаги тук.
Какъв е животът на острова?
Тук всички се познават.
Никой няма тайни,
защото случилото се на Милос не си остава на Милос.
Юджийн, оставям ви да се наслаждавате на вилата и острова.
Благодаря, Янис.
Не е нужно да ми повтарят.
Това кътче е идеалната ми представа за рая.
Здравейте, г-н Леви.
Яни, главен готвач на хотела, намина и остави почерпка.
Нещо скромно от мен и моя екип.
Октопод от местен улов и домашно приготвеният ни хляб, брускета.
Октопод от местен улов?
А всичко вървеше толкова добре.
Често се среща в гръцките морета, особено край нашия остров.
"Никога" е силна дума, но с чиста съвест ще я използвам.
Защото мисля, че никога няма да хапна октопод.
Просто не мога.
Знам как изглежда, нали разбираш? Няма да стане.
Ако искаш да разбереш характерното за даден край, отбий се в местната кръчма.
Затова отивам да пийнем по едно с Янис.
- Здравейте, добре дошли. Как сте? - Намерих я.
Да, седнете, моля.
"Фатсес" е от малкото таверни на острова.
Тук идват да разпуснат след работа повечето местни жители.
Идваме тук да се забавляваме.
Слушаме музика, пийваме си и се веселим.
- Вече сте започнали. - Да, признавам. Искате ли узо?
- Това е традиционна гръцка напитка. - Узо?
- Да ви поръчам ли? - Добре, нека е узо.
Това се казва "да се носи по вятъра". Не говоря за песента на Боб Дилън.
- Островът е ветровит. - Да.
Всъщност тук е ветровито около десетина дни годишно.
През останалото време е по-спокойно.
- Заповядайте. - Здравейте.
- Малко узо. Благодаря. - Узо.
- Всички заедно. - Да, наздраве!
- Ей така. Наздраве. - Наздраве. Ето.
- Майко мила! - Хубаво ли е?
Всъщност да.
Прилича на пастиса, който опитах във Франция, но е различно.
Под "различно" имам предвид "по-силно".
Вече усещам лежерното настроение тук.
Всички в заведението са усмихнати.
За гърците вълшебната дума е кеф. Няма аналог на английски.
Означава "радост от живота".
- "Забрави проблемите". - Да.
Каквото и да става,
трябва да промениш емоциите си, да превключиш на щастие.
Има хора с цял куп проблеми.
Но щом дойдат тук, в таверна с музика, забравят всички грижи.
Трябва да имаш отдушник.
Разбирам как узото помага да ти стане кеф,
но ако не се получи, винаги има резервен план.
Почваш да трошиш чинии.
Ей така! Да!
Давай!
Юджийн, ха така, браво!
Традицията с трошене на чинии се зародила в Древна Гърция.
Тя гонела злите духове и носела радост.
Две чашки узо и вече търсех какво още да хвърля.
За малко да хвърля Янис.
Кефът е простичко човешко състояние.
Да се видиш с приятели, да разпуснете, да се повеселите,
да пръскате около себе си радост и обич.
Забавна вечер. Започнах да вниквам в духа на Гърция.
Благодарение на снощното узо спах като къпан.
Вече съм готов да разбера дали мога да живея като местните
и тръгвам към градчето.
Построен на хълм, Плака е главният град на Милос
и дом на около 800 души.
Имам среща с Елени, експерт по всичко гръцко,
която ще ми покаже това красиво градче.
Ако я намеря.
Честно казано, не е много сигурно, защото тук е плетеница от улички.
Да ми беше дала по-точни указания.
Надявам се, че това е верният път, но не се знае.
- Юджийн. - Елени.
- Браво на теб, намери ме. - И те намирам на такова прекрасно място.
Щом се появи зад ъгъла, вятърът утихна.
Да, така става.
Елени е израснала в Гърция. Баща й е грък, а майка й - англичанка,
което обяснява защо говори книжовен английски по-добре от мен.
Всички мислят, че цветовете на Гърция са бяло и синьо - на знамето.
Но през 1938 г. по гръцките острови избухнала епидемия от холера.
По онова време диктаторът Йоанис Метаксас наредил на всички да варосат къщите си,
- защото варта в разтвора дезинфекцира. - Дезинфекцира?
Значи трябва да променят текста в рекламните брошури.
- Да, но "цветовете на Гърция"... - Привличат повече туристи.
Прав си.
Иронията е, че са ползвали най-вече синьо, защото е бил най-евтиният цвят.
- Пак казвам... - Да сменят рекламния текст, да.
Сега градчето е красиво и спокойно,
но жителите му са търпели несгоди векове наред.
Не съм виждал по-криви улички
- от тези тук. - Има си основателна причина.
Умишлено са правели уличките толкова криволичещи, почти като лабиринт.
За да може хора, които не познават града, да се изгубят. Знаеш ли защо?
Не мога да схвана логиката, но кажи.
От древни времена Милос имал проблем с пиратите.
Това е причината да правят уличките криволичещи.
За да се объркат пиратите и жителите да имат време
да организират отпор или да избягат.
Пирати. Дойдохме си на думата.
Гърците имат и други начини да се справят със заплахи за своето благополучие.
Като урочасването.
Защото понякога трошенето на чинии не е достатъчно да те опази.
- Не си ли чувал за "лоши очи"? - Чувал съм израза. Ето ги на шапката.
На шапката, има ги и по бижута. Навсякъде, където отидеш.
Идеята е, че ако някой ти завижда или ти има зъб, ще те урочаса.
Ако не носиш защитен талисман, ще ти стане много зле.
Ще те мъчи несекващо главоболие, ще се чувстваш уморен и отпаднал.
Не всеки носи талисман против уроки и ако му правиш комплимент
или ако знаеш, че всичко му е наред
и искаш да го предпазиш от урочасване, трябва да го наплюеш.
- Не се шегувам. - Да го наплюеш?
Да, ако искам да ти кажа, че страшно ми харесва ризата ти
и изглеждаш привлекателно, те наплювам три пъти, за да призова Светата Троица.
Ако искаш да похвалиш магазинчето, че стоката е много хубава...
- Няма да наплюя жената. - Ще се зарадва.
- Ще съм ви благодарна. - Ето.
Хубаво е тук. Имате прекрасно магазинче.
- И сега направете... - Добре.
- Браво! - Отлично.
Том, снимаш много добре с камерата.
Да не ми се разсърдиш.
Елени е страхотна. Знае всичко за острова и за градчето.
Дали знам за родината си толкова, колкото тя знае за Гърция?
Ами не.
Старая се да възприема тукашната нагласа: "Всичко е възможно".
Аз по-често казвам: "Ще се опитам".
Сега се готвя да пробвам нещо, което е в основата на тукашния живот.
Шеф Яни ще ме води да ловим прясна риба за ресторанта на хотела.
Само че не е виждал представянето ми в Шотландия.
- На Милос ли си роден? - Не.
Аз съм от Северна Гърция.
Мой приятел ми предложи работа на острова и се влюбих в него. Прекрасен е.
Харесва ми, че хората тук не бързат за никъде, не се стресират.
Просто оставят живота да си тече.
Не знам дали
бих се чувствал особено комфортно в малка общност,
освен ако не е близо до голф игрище. Тогава все ще издържа някак.
На острова, естествено, няма голф игрище
и трябва да си намеря ново хоби, пасващо на живота тук.
Риболовът е бил жизненоважен за островите от хиляди години.
Около 95% от лодките принадлежат на дребни риболовци.
Отиваме при капитан Андреас.
Той е роден и израснал на Милос и е от стар род на риболовци.
Иначе казано, от рибарски сой.
Виждам, че Андреас е облякъл риболовен костюм, нали?
- Трябва ли ни такъв, или може и така? - Ако искате, ще ви дадем.
Ще сложите защитно облекло.
- Как е? - Идеално.
Точно по мярка, като истински рибар.
Е, изглеждам като... Да не уточнявам.
Макар че не произхождам от рибарски род като капитана,
започвам да разбирам кое му е хубавото на живота в открито море.
Когато е слънчево, морето е толкова синьо.
Цветовете са разкошни.
Като малък не съм ходил за риба.
Баща ми не си падаше по риболова, нито някой от семейството.
Ако искаш да ловиш риба с мрежа, това е идеалното място.
Каза, че сме пристигнали. Ето шамандурата ни.
Андреас е хвърлил мрежите снощи,
докато аз пиех узо и трошах чинии.
Научил е всичко за риболова от баща си.
Започнал е от малък, десетинагодишен.
И неговият баща се е учил от малък от дядо му.
Така че са рибари от поколения насам.
Андреас, искаш ли и твоят син да стане рибар?
Твърдо "не".
Рибата в Егейско море е по-малко от едно време.
Така че този занаят е по-труден и не тъй печеливш както някога.
- Октопод. - Вижте.
Октопод!
- Днес имате късмет. - Да, върви ми.
- Виж ти! - Този е мъничък.
- А, не. - Не искате ли?
- Страх ли ви е? - Не.
- Няма нужда. - Ще го пуснем, няма да го задържим.
Върнете го в морето.
- Добре. - Готово. Чао!
Ще го запомни.
И аз ще го запомня. Октоподът май ме урочаса.
- Ще пробвате ли? - Да я издърпам?
- Да видим. - Запънете крака.
- Бавно, излиза. Браво на вас. - Олеле.
- Това е риба папагал. Точно така. - Риба папагал.
Доста е голяма.
Мъжка е. Уредихме днешния обяд.
Рибата папагал се лови по-лесно от октопод и е популярно ястие тук.
Съчувствам ти, вярвай ми. Вика за помощ.
"Помогни ми някак." Може и да мога.
- Да я пуснем. - В морето ли?
А, не.
- Опитайте. - Няма страшно.
Хайде тогава. Ела, мъниче, виж.
- Хвърлете я. - Спасих ти живота, запомни ме, чу ли?
Изгледай някой мой филм.
- Готово. - Значи вече приключих.
Помогнах ви колкото можах.
Едва ли хората тук са оцелели хилядолетия наред,
хвърляйки рибите обратно в морето.
Риболовът по островите вече не е така изобилен
като преди стотина-двеста години.
Затова и Андреас не иска синът му да се захваща с този занаят.
Можем да заключим, че не ставам за морския живот по островите.
Съгласих се да пийнем бира с Яни, но само ако сме на суша.
Мандракия е едно от най-живописните рибарски селища на острова.
Рибарите използват навеси за лодки, наречени сирмата,
в които съхраняват и поддържат ценните плавателни съдове.
- Ямас. - Точно така.
Ресторантьорството наследствено ли ти е?
Семейството ми държеше таверна, когато бях четиригодишен.
Прекарах първите си години в кухнята,
- в таверната, около масите и клиентите. - Така ли?
Предполагам, че това е причината да стана главен готвач.
А какво мисли баща ти за сегашната ти професия?
Много се радва, че съм в бранша.
А вашият род?
- И вие ли сте в семейния бизнес? - Не.
Докато растях в родния си град,
никой не се занимаваше с актьорство.
Баща ми трябвало да прекъсне училище
доста рано, още като юноша
и да работи, за да помага.
- На семейството. - Да.
За тях бе важно да получа образование.
Аз обаче не гледах твърде сериозно на образованието си.
И може да се каже, че аз съм голямата издънка в рода.
- Какво каза рибарят? - Че не иска синът му да е рибар.
И моите родители не искаха особено да ставам актьор.
А какво мислите за това, че децата ви също са актьори?
Отначало не ми беше лесно да го приема.
Това е една от най-трудните професии, с които да се прехранваш.
Но и двете ми деца се справят добре.
- Гордея се с тях. - Да пием за това.
Да.
Отново се събудих отпочинал благодарение на Хипнос,
гръцкия бог на съня, и съм готов да продължа с изучаването на островите.
Поканиха ме на празник на светица,
религиозно честване, което е основа на семейния живот тук.
Но не мога да отида с празни ръце.
Отиваме на един остров, за който Яни ми разказа снощи.
Разбрах, че този остров е известен с отлично сирене,
защото там има много кози.
Реших да занеса на празника малко сирене или пък някоя коза.
Гръцкият ми не е достатъчно добър, за да се кача на местния ферибот,
но за щастие, Елени ще ме придружава.
- Елени! Потегляме на ново приключение. - Ще обиколим няколко острова.
- Искаш ли? - Готов съм.
- Това ли е фериботът? - Не, по-големичък е.
Обиколките по гръцките острови започват през 60-те, когато богаташи,
хипита и по-скромни туристи са привлечени от хедонистичните наслади на островите.
Ако е ветровито, фериботът не върви.
Но днес е безопасно да се пътува. Поне се надявам, че е така.
- Ето ти билета. - Билета за път.
Отпред има хубава гледка.
- Как върви пътешествието из Европа? - Навсякъде - различни приключения.
- Ако обичаш комари, Швеция ще ти хареса. - Така ли?
Шотландия ми подейства ободряващо. Корените ми са от там.
- Това е интересно. - В Сен Тропе е много красиво.
Европа си е Европа. Харесва ми, защото тук има най-различни култури,
история, имате си Гърция.
Хилядолетна история отпреди седем-осем хиляди години.
На Милос е имало хора още преди 11 000 години.
Невероятно е да знаеш, че хората са доплавали тук преди 11 000 години.
А днес аз направих същото пътуване само за 30 минути.
Кимолос е още по-малък от Милос - жителите му наброяват 900 души.
Дотук се стига само по вода, затова е почти недокоснат от външния свят.
Отиваме при Андонис, трето поколение козар.
Боже.
Той произвежда 15 вида сирена и има над 500 кози.
Обкръжен съм.
- Много е дружелюбен. - Загриза пръста ми.
На какво има вкус? Не ми яж панталоните!
Не яж ризата!
- Всичко ще опоскат. - По това време се хранят.
Да, но ризата ми е една.
Козарството още е неизменна част от живота по островите.
Андонис иска да ме научи на едно-друго.
Андонис пита дали ще му помогнеш.
- Ще издоиш ли една коза? - Добре, за всичко си има първи път.
Всички ли ще доим?
О, боже.
Андонис продава прочуто гръцко сирене, наречено "манури".
За да го направи, му трябва козе мляко, и то много.
Стискаш и опъваш постепенно надолу.
Спокойно, в добри ръце е. Не, шегувам се.
Да, браво!
Май му хванах цаката.
Андонис отчаяно търси работници за фермата. Предложи ти работа.
Кога започвам?
- От вчера. - От вчера?
Май намерих новото си призвание.
Козарството не е лек занаят, да знаете.
Личният ми метод за доене на кози е да сграбча вимето
и да опъвам с пръсти надолу.
Надолу.
Тогава се получава хубава струя.
Млякото излиза.
Да тръгваме. И ще взема млякото.
- Каза да си го слагаш в кафето. - Остроумен си.
Почти овладях доенето на кози,
затова отидохме в семейния магазин на Андонис
да вземем манури за празника на светицата.
Магазинът им за сирене.
Виж снимката. Това е дядо му, който е научил Андонис...
- Дядото. - ...на всичко.
А ето и баща му. Трите поколения са тук.
Не беше нужно да ми казваш, защото виждам...
Лицето.
Ето тук. Справя ли се добре синът ви?
Радва се, че синът му е доразвил бизнеса, защото много го обича.
Изпитвам голямо уважение към Андонис.
Семейният занаят се предава от поколение на поколение.
Това е много характерно тук.
Благодаря, Андонис. Беше ми приятно, успех.
Мисля, че в Европа това става по-често, отколкото в Северна Америка.
Хубаво е децата да работят с бащите си. И аз съм го правил със сина си.
Това е удовлетворяващо преживяване.
Натоварен с едно от най-хубавите кози сирена,
отивам да се приготвя за последната си вечер на острова.
Празникът на светицата е в южния край на Милос
в църквата на Светия кръст.
Поканен съм на празника на света Елена,
ежегодно събитие в гръцкия православен календар,
включващо молитви, свещи и всенародно веселие.
По-местно от това няма накъде. Тук всички се познават.
- Приготвили сме ви подарък. - За мен ли?
- Сърцето и душата на острова. - Октопод ли?
Все пак сте на остров.
Последната ти вечер тук. Култура се опознава чрез кухнята й.
Прилича на хотдог.
С яденето на октопод едва ли ще изпитам онзи кеф, който описа Янис,
но когато си в Гърция...
- Много е вкусно. - Да.
- Разкошно. - Екстра е.
- Запознайте се. - Юджийн, това е отец...
- Как сте? - Приятно ми е. Добре съм, благодаря.
Сега вече наистина се сближих с местните жители.
- Харесва ли ви Милос? Не. - Напротив.
Обичам свещеници с чувство за хумор.
- Красива църквичка си имате. - Искате ли да я разгледате?
- Да. - Да отидем заедно.
Каза, че ще е духовно преживяване.
- Монах. - Същински монах.
Ела, ще погледнем набързо.
Щом влезеш, вземаш свещ, палиш я,
а димът от пламъка е твоята молитва, която се издига към небето.
Така ли?
Три свещи за семейството ми.
Мисля, че дори да не си религиозен,
влизането в такова място е духовно изживяване.
Мисля, че посланието за свещите
- е разбираемо за всеки, нали? - Именно.
Изкарах си една прекрасна вечер на празника.
Философията за кефа ми допада много и тази вечер го изпитах.
Приятели и близки се събират. Нещо като празник на обичта.
Характерно за Милос е грижата за ближните, взаимопомощта,
занаятът, който се предава от поколение на поколение в семейството,
от баща на син.
Стана ми ясно, че за гърците семейството е в основата на всичко
и е изключително важно за просъществуването на живота на острова.
В най-добрия случай семейството те насочва по правия път,
за да се справиш в околния свят.
Дойдох в Гърция с очакване за поглед към миналото,
но Милос всъщност ми напомни,
че трябва да ценим онова, което имаме в настоящето с близките си.
Браво!
Следва...
Последната ми европейска дестинация.
Испания. Да танцуваме фламенко.
- Покоите ви. - Бива.
Това е най-важният ден в годината.
Яко.
Това ли е пътят? Чуя ли скръцване - беж назад.
Давайте!
Голям купон.
Превод на субтитрите Живко Тодоров