Říká se, že cestovat znamená žít.
No, možná, pokud z vás ovšem den na letišti dřív nevysaje život.
Kde jinde by chtěli, abyste dorazili s dvouhodinovou rezervou,
jen aby vám pak hrozilo dvouhodinové zpoždění?
I tak si myslím, že loňské cestování mi prospělo.
Očividně mi rozšířilo obzory.
Do jisté míry.
Teď se tedy vydávám tam, kam zjevně musí zavítat každý cestovatel.
Mířím do Evropy.
Dobře. Kde to přesně jsme?
Scestuju celý kontinent...
odshora až dolů.
Vydám se mimo vyšlapané cesty objevit skryté poklady...
Vidíte to?
...a vzbudit v sobě dobrodružného ducha.
Koukejte. Nedržím se.
Jsou tady. Co je to? Příď?
Budu si tříbit chuťové buňky.
Páni, to bylo dobré.
Hrozny připraveny.
A pokusím se žít jako místní.
Vítejte v mé vesnici.
To je šílené.
Zachránil jsem ti život. Nezapomeň.
Veškeré obavy si sbalím do kufru...
Už jedou.
Nikdy nevíte, co s tělem udělá čirá hrůza.
Nic takového jsem od dětství nezažil.
A uslyšíte ode mě tři slova,
která jsem nikdy nevyslovil.
Připraven k odletu.
EUGENE LEVY, ZDRÁHAVÝ CESTOVATEL
EVROPA
Moje evropské putování pokračuje.
Zavítal jsem do země, která světu přinesla filozofii,
demokracii, olympijské hry a olivy.
Samé důležité věci.
Ale jen jedna z nich dělá martini lepším.
ŘECKO
Pokud Amerika znázorňuje ve světské rodině nezvedeného teenagera,
Řecko by ztělesňovalo moudrého dědečka.
Ovšem dědečka se sklonem usínat v odpoledním slunci.
Nacházím se na nádherném ostrově Milos, který má pouhých 5 000 obyvatel,
a říkám si, jestli mi život na tomto ostrůvku
pomůže lépe pochopit širší souvislosti.
Zvláštní, jsem tu teprve krátce, a už filozofuju.
Cestoval jsem přes Středozemní moře z Itálie do Řecka
a vyměnil zelené kopce Toskánska za něco výrazně drsnějšího.
Řecko tvoří ohromující množství přibližně 6 000 ostrovů.
Patří k nejslunnějším místům na světě.
Slunce tu svítí asi 300 dní v roce.
V tomto nádherném přístavu v Egejském moři slunce opravdu praží.
A tak mířím vyhledat stín do hotelu.
- Zdravím, pane Levy. - Dobrý den.
- Vítejte na Milosu. - Říkejte mi Eugene.
- Jsem Andreas. - Andreas.
Váš řidič. Odvezu vás do hotelu.
- Díky. - Prosím.
Jste tu poprvé?
Poprvé v Řecku. Úžasné, že?
Řecko jsem si představoval
jako královsky modrou oblohu a čistě bílé budovy.
Tak jako v Mamma Mia.
Všichni mi vyprávěli o kráse této země.
Bohužel se nezmínili o těchto útesech.
Držte se dál od kraje, Andreasi.
- Ano. - Na bezpečné straně.
- Nalepte se ke stěně. - Ano.
V Torontu takové silnice nemáme.
Coby zarytý měšťák jsem se rozhodl pro návštěvu Milosu,
jednoho z menších a tradičnějších ostrovů.
A těším se, až poznám, jaké to je, tady žít.
Ano. Dobré.
Než zakusím život z pohledu místních lidí,
dopřeju si pobyt v pětihvězdičkovém hotelu Milos Cove.
A protože je to můj pořad,
jistě vás nepřekvapí, že tohle je skvělé výchozí místo.
Nejlevnější noc tu vyjde na něco málo přes 400 dolarů,
což je jiná úroveň než rybářské domky, pro které je ostrov známý.
Dobrý den, pane Levy. Jak se máte? Vítejte v Milos Cove.
Vítejte na Milosu.
Jannis a jeho syn Andreas, původem z Atén,
si ostrov zamilovali a měli bláznivý sen vybudovat tu hotel.
To je nádhera.
Náš oblíbený koutek.
Krása.
Na tuhle pláž jsme jezdívali na dovolenou, když jsem byl malý.
Jezdili jsme sem s celou rodinou. A trávili jsme tu léto.
Toto místo se stalo vášní pro otce a syna,
kterým trvalo sedm let, než svůj sen uskutečnili.
Jak se vám spolu pracuje? Je to dobré? Bez problémů?
Ano. Baví mě to, aspoň většinou.
Dobře. Máte své chvilky.
- Jo. - Míváte neshody.
Tak či tak je to můj otec a já jeho syn.
Tenhle hotel je pro nás rodina.
Tím chci říct, že hosté a náš personál jsou součástí naší rodiny.
Je to velká rodina.
O práci s rodinou něco málo vím,
proto mají můj obdiv za to, čeho tu dosáhli.
Vaše vila.
Prosím, běžte dál.
Tady budete trávit příštích pár dní.
- Páni. Jannisi, to se mi líbí. - Ano?
- Ano, moc. - To rád slyším.
Máte tu všechno.
Můžete si objednat šéfkuchaře,
lázeňské služby.
Nemusíte se odsud ani hnout.
Můžete tu zůstat navždycky.
Takže jak vypadá život na tomhle ostrově?
Všichni se tu navzájem znají.
Pokud chcete udržet tajemství...
Co se stane na Milosu, na Milosu nezůstane.
Eugene, nechám vás, ať si můžete užívat vilu a ostrov.
Děkuju, Jannisi.
To mi nemusí říkat dvakrát.
Přesně takhle si totiž představuju ráj.
- Zdravím. - Pane Levy.
Hotelový šéfkuchař Janni mi přinesl nějakou dobrotu.
Malá pozornost ode mě a mého týmu.
To je chobotnice z místních vod a náš domácí chléb, bruschetta.
Chobotnice z místních vod?
A přitom se to vyvíjelo tak dobře.
To je tady v Řecku běžné,
zvlášť na takovémhle ostrově.
Něco vám povím, „nikdy“ je silné slovo. A mohu ho vážně použít.
Myslím, že chobotnici nikdy nepozřu.
Prostě... nemůžu.
Vím, jak chobotnice vypadají.
K tomu nedojde.
Pokud chcete nějaké místo poznat blíž, musíte zajít do místního baru.
A tak jdu s Jannisem na skleničku.
- Vítejte. Máte se? - Našel jsem to.
Ano, prosím, posaďte se.
Fatses je jedna z mála taveren na ostrově.
Právě sem si chodí mnoho ostrovanů po práci odpočinout.
Sem se chodíme bavit.
Posloucháme hudbu, popíjíme a užíváme si.
- Vidím, že máte náskok. - Už nasávám.
Dáte si ouzo?
To je tradiční...
- Ouzo? - ...řecký drink.
- Ochutnáte? Dobře. - Tak tedy ouzo.
Něco je ve větru.
- Ano. - A necituju text Boba Dylana.
- Je to větrný ostrov. - Ano.
Vítr tu fouká asi deset dní v roce.
Zbytek roku bývá klidnější.
- Tady to je. - Ano. Zdravím.
- Malé ouzo. Díky. - Ouzo.
- Společně. - Ano.
- Na zdraví.
- Jo.
Tak jo.
- Síla! - Dobrý?
Vlastně ano.
Chutná to jako francouzský pastis, ale je to jiné.
A tím myslím silnější.
Už teď cítím tu pohodovou atmosféru.
Všichni se tu usmívají.
Řečtina pro to má kouzelné slovo, kefi.
Nedokážu ho přeložit do angličtiny.
Znamená to radost ze života.
- Zapomeňte na problémy. - Jo.
Ať se stane cokoli,
musíte změnit své emoce a být šťastný.
Spousta lidí jen řeší své problémy.
Ale když přijdou sem,
do taverny, kde hraje hudba, na všechno zapomenou.
Musíte se nějak uvolnit.
Chápu, že vás ouzo dostane do stavu kefi,
ale pokud i to selže, vždycky je tu plán B.
Prostě rozbijte pár talířů?
Tak!
Ano!
- Páni! - Jo.
Eugene. To je ono. Bravo.
Tradice rozbíjení talířů prý pochází ze starověkého Řecka.
Má zahnat zlé duchy a přinést radost.
Dva panáky ouza a za chvíli budu házet jinými věcmi.
Málem jsem hodil Jannisem.
No, kefi je rozumná filozofie.
Setkávat se s přáteli, uvolnit se, zapomenout na starosti
a šířit radost a lásku.
Zábavný večer. Dostal jsem se do řecké nálady.
Díky ouzu jsem spal jako mimino.
Teď jsem připraven zjistit, jestli dokážu žít jako ostrovan,
a tak vyrážím do města.
Na vrcholu kopce stojí Plaka, hlavní město Milosu,
s pouhými 800 obyvateli.
Mám se tu sejít s Eleni, odbornicí na vše řecké,
která mě tímto hezkým městečkem provede.
Pokud ji najdu.
Upřímně, přijde mi to tu nebezpečné, je tu spousta malých uliček.
Kéž by byla trochu konkrétnější.
Snad jdu správným směrem.
Jdu trochu naslepo.
- Eugene. - Eleni.
Jupí! Skvěle. Našel jste mě.
Vybrala jste si krásné místo.
Jakmile jste vyšel zpoza rohu, vítr polevil.
No, já mám takový efekt.
Eleni vyrůstala v Řecku s řeckým otcem a britskou matkou,
proto mluví královskou angličtinou lépe než já.
Každý má za to, že bílá a modrá jsou barvy Řecka,
podle řecké vlajky.
Ale v roce 1938 tady na řeckých ostrovech propukla cholera.
Tehdejší diktátor, muž jménem Ioannis Metaxas,
všem nařídil nabílit domy,
protože v nátěru je vápno.
- A vápno je silná dezinfekce. - Ano.
Musí přepsat brožury. Jasné?
- Neprodává to tak dobře jako řecké barvy. - Ne, to ne.
Já vím.
Ironií je, že modrá je tu tak dominantní jen proto,
že to byla nejlevnější barva.
- Přepsat... - Příběh.
- Ano. - Přepsat.
Teď je to možná poklidné, krásné místo,
ale nejdřív si muselo projít staletími útrap.
Neznám klikatější uličky,
- než jsou tady. - Má to ale svůj důvod.
Záměrně jim šlo o to, aby se tyhle uličky klikatily,
skoro jako v labyrintu.
Chtěli, aby se tu cizí lidé snadno ztratili.
Víte proč?
Ne, nevím, jaký by to mělo smysl, ale povídejte.
Už od počátku měl Milos problém s piráty.
A to je důvod, proč jsou tyhle uličky, jaké jsou.
Záměrem bylo, aby se tu ztratili a ostrované měli čas
nějak si s tím poradit nebo utéct.
Fajn, piráti. Zajímavé.
Řekové vymysleli další jedinečné způsoby, jak ochránit své zdraví.
Například pomocí zlého oka.
Protože rozbíjení talířů občas nestačí.
Neslyšel jste o zlém oku?
Znám ten výraz... Je na tom klobouku.
Na klobouku, uvidíte ho na špercích.
Je téměř všude. Lidé věří, že pokud vám někdo závidí,
pokud na vás žárlí, vrhá na vás zlý pohled.
Pokud u sebe nemáte tohle oko, pak vám bude hodně špatně.
Budete mít vleklé bolesti hlavy.
Budete se cítit unavený a apatický.
Ne každý zlé oko má, takže když mu něčím polichotíte,
víte, že se mu daří, a chcete ho ochránit před zlým pohledem druhých...
- Jo. - ...musíte ho poplivat.
- A to nežertuju. - Co... Poplivat?
Ano. Kdybych vám chtěla polichotit: „Eugene, líbí se mi vaše košile.
Sekne vám to.“ Pak bych musela...
Třikrát, na vyvolání Svaté Trojice.
Kdybyste chtěl pochválit tenhle obchod: „Všechno je tu krásné...“
Nechci na ni plivat.
- Bude ráda. - Proč bych to dělal?
- Budu ráda. - Vidíte.
Dobré.
Máte moc krásný obchod...
- A teď musíte... - Tak.
- Bravo. - Výborně.
Tak fajn. Tome, jsi skvělý kameraman.
Nevykládej si to špatně.
Eleni je báječná.
Ví o tomhle ostrově všechno.
V tomhle městě se vyzná.
Znám svou zemi tak dobře, jako ona zná Řecko?
Ne.
Zvykám si na pozitivní přístup, podle něhož nic není překážkou.
U mě je to spíš tak, že se nebráním cokoli zkusit.
A právě teď si zkusím něco, co k životu na ostrově patří.
Šéfkuchař Janni mě bere na lov ryb pro hotelovou restauraci.
To mě ale neviděl rybařit ve Skotsku.
Narodil jste se na Milosu?
Ne. Vlastně jsem ze severu Řecka.
Můj kamarád mi nabídl práci na ostrově
a já si to tu zamiloval.
Krásný ostrov. Je úžasný.
Líbí se mi, že lidé tu nikam nespěchají, ničím se nestresují.
Nechávají život volně plynout.
Nejsem si jistý...
jestli bych dokázal žít v malé komunitě, ledaže by to bylo vedle golfového hřiště.
To by bylo...
Pak bych možná změnil názor.
No, očividně tu žádné golfové hřiště není,
proto potřebuju nového, vhodnějšího koníčka.
Rybaření má pro ostrovy důležitý význam už tisíce let.
Přibližně 95 % lodí tu patří drobným rybářům.
Sejdeme se s kapitánem Andreasem.
Na Milosu se narodil i vyrostl a pochází z dlouhé linie rybářů.
Z rybářské šňůry, chcete-li.
Koukám, že Andreas má rybářské kalhoty.
Potřebujeme je taky?
- Nebo stačí tohle? - Můžete si je vzít.
Můžete si je vzít na ochranu.
- Dobré? - Perfektní.
- Páni. - Sedí vám. Vypadáte jako pravý rybář.
No, vypadám jako pravý... nevím.
I když jsem se nenarodil do rybářské rodiny jako náš kapitán,
začínám chápat, co rybáře na životě na otevřeném moři láká.
Páni, když svítí slunce, voda je najednou tak modrá.
Nádhera. Ty barvy a tak.
V dětství jsem nikdy na ryby nechodil.
Můj táta nerybařil. Nikdo nerybaří.
Pokud chcete někde pomocí sítě lovit ryby, tohle je to pravé místo.
Jsme na místě.
To je naše bóje.
Andreas tu minulou noc rozhodil sítě,
zatímco já popíjel ouzo a rozbíjel talíře.
Všechno, co umí, se naučil od svého otce.
Začal v raném věku, bylo mu asi deset.
Jeho táta byl rybář, jeho dědeček zrovna tak.
Je to dlouhá linie rybářů.
Andreasi, chcete, aby se váš syn také živil rybařením?
To bylo rezolutní ne.
V Egejském moři je méně ryb než dřív.
Proto je tahle práce těžší a méně uspokojující, než bývala.
- Chobotnice. - Chobotnice.
Chobotnice! Páni!
- Máte šťastný den. - A pořád je naživu.
- No teda. - Je malá.
- Ne. - Chcete... Ne?
Ne.
- Nemáte je rád? - Ne.
- Ne, díky. - Hodíme ji zpátky do moře.
- Jo. - Tu nebereme.
- Půjde zpátky. - Je malá.
- Dobře. - Tak. Ahoj.
Ahoj.
Páni, to si bude pamatovat.
A já též. Myslím, že na mě vrhla zlý pohled.
- Zkusíte to? - Mám ji vytáhnout?
- Ukažte. - Zapřete se.
- Pomalu tahejte. - Jejda.
Tak. Výborně.
- Jejda. - Ploskozubec.
- Ano.
Velký ploskozubec.
- Velký. - Ploskozubec.
Samec ploskozubce. Náš dnešní oběd. Máme splněno.
Ulovit ploskozubce je o něco snazší než chobotnici a také je to oblíbená ryba.
Je mi tě líto. Opravdu.
Volá: „Pomoz mi!“
„Můžeš mi pomoct?“ Možná ano.
- Hoďme ho zpátky. - Chcete vy?
Můžeme... Ne.
Zkuste to.
- Jo. - Zkusíme to.
Dobře. Tak jo.
- Tak. Prostě... - Tak jo, mrňousku. Podívej.
- Do moře. - Zachránil jsem ti život.
Nezapomeň.
Podívej se na moje filmy.
Tak.
No, myslím, že svou práci jsem odvedl.
Udělal jsem vše, abych vám pomohl.
Lidé tu podle mě těžko přežili tisíce let díky tomu,
že házeli ryby zpátky do moře.
Rybaření tady na ostrovech není, co bývalo před dvěma sty lety.
Proto také Andreas nechtěl, aby se touto profesí živil i jeho syn.
Podle mě je fér říci,
že tenhle prvek ostrovního života není nic pro mě,
a tak s Jannim zajdu na pivo, ale jen pokud to bude na souši.
Mandrakia patří k nejmalebnějším rybářským vesničkám na ostrově.
Najdete tu domky zvané syrmata, které rybáři využívají
ke kotvení a údržbě svých milovaných loděk.
- Jamas. - Ano.
Podnikala vaše rodina v tomto oboru?
Pohostinství?
Když mi byly asi čtyři roky, moje rodina vlastnila tavernu,
a tak jsem své první roky trávil v kuchyni,
v taverně, kolem stolů, se zákazníky.
Ano?
A to mě nejspíš vedlo k tomu, že jsem se stal šéfkuchařem.
A co si váš otec myslí o tom, čím se teď živíte?
Asi má radost, že jsem zůstal v branži.
A co vaše rodina? Pokračujete...
- řekněme v rodinném oboru? - Ne.
Když jsem vyrůstal ve svém rodném městě,
nikdo se do herectví nehrnul.
Můj táta musel odejít ze školy...
v poměrně mladém věku, když byl ještě teenager,
a nastoupit do práce, aby pomohl...
- Pomoct rodině. - ...pomohl rodině.
Takže to bylo hlavně o vzdělání.
A co jsem udělal? Neberu vzdělání moc vážně.
Byl jsem... Jsem takový velký břídil celé rodiny.
- Co říkal ten rybář? - Nechtěl, aby syn
- byl rybář. - Ano.
Nemyslím si, že moji rodiče chtěli, abych se dal na herectví.
Co říkáte na to, že vaše děti jsou také herci?
Nebylo snadné se s tím hned smířit,
- je to náročná profese... - Ano.
...pro život.
Ale oba si vedou dobře.
- Jsem na ně oba hrdý. - Na to si připijeme.
Jo.
Po další regenerační noci, nejspíš díky Hypnosovi,
řeckému bohovi spánku, mohu pokračovat v poznávání ostrova.
Byl jsem pozván na festival všech svatých,
což je náboženská oslava, která je tu součástí rodinného života.
Nemohu ale přijet s prázdnou.
Jedeme na ostrov, o kterém mi Janni včera vyprávěl.
Zjevně tam vyrábějí vynikající sýr,
protože tam chovají spoustu koz.
Napadlo mě vzít na ten festival nějaký sýr nebo možná kozu.
Neumím tak dobře řecky, abych se vyznal v místních trajektech,
a tak mě naštěstí doprovodí Eleni.
Eleni!
- Čeká nás další dobrodružství. - Skvělý den na výlet na ostrov.
- Co říkáte? - Ano.
- To je ten trajekt? - Ne, pojedeme něčím větším.
Cesty na ostrovy se rozšířily v 60. letech, kdy světoběžníky,
hippies a nenáročné cestovatele lákaly jejich hédonistické požitky.
Tyto trajekty nejezdí za silného větru.
Ale dnes je to bezpečné. Tedy aspoň doufám.
Dobře. Váš lístek.
Můj lístek.
Dopředu? Kvůli výhledu?
Jak si užíváte cestování po Evropě?
Na každém místě je to jiné dobrodružství.
Pokud milujete komáry,
- jeďte v červnu do Švédska. - Ano?
No, Skotsko mě trochu nakoplo. Má rodina má kořeny ve Skotsku.
To je zajímavé.
Saint-Tropez je krásné.
A je to Evropa.
Miluju Evropu kvůli té směsici různých kultur,
historii, pak je tu Řecko...
Sahá tisíce let... 8 000 let zpátky.
Víme, že lidé na ostrov Milos jezdívali už před 11 000 lety.
Lidé tyto cesty podnikali už před 11 000 lety. To je neskutečné.
A mně teď ta stejná cesta zabrala pouhých 30 minut.
Kimolos je ještě menší než Milos. Žije tu 900 obyvatel.
Dostanete se sem jen lodí, takže je nedotčený okolním světem.
Sejdeme se s Andonisem, chovatelem koz ze třetí generace.
No páni.
Vyrábí 15 různých příchutí sýra a stará se o více než 500 koz.
Cítím, že jsou v přesile.
Je přátelská.
Kouše mě do prstu.
Co ti na něm tak chutná?
Kalhoty ne!
Ne. Košili ne.
- Všechno okusují. - Je čas krmení.
Ale mám jen jednu košili.
Chov koz je stále důležitou součástí života na ostrovech,
a tak mě Andonis chce něco málo naučit.
Andonis se ptá, jestli mu pomůžete
a podojíte jednu z koz.
Jistě. Všechno je jednou poprvé.
Podojíme všechny?
Bože.
Andonis prodává pověstný řecký sýr zvaný manoura.
A na jeho výrobu potřebuje kozí mléko, a to spoustu.
Chyťte a tahejte prsty jeden po druhém dolů.
Žádný strach, je v dobrých rukou.
Žertuju.
Tak jo!
Začínám v tom mít grif.
Andonis prý zoufale hledá lidi na práci, takže...
Nabízí vám práci.
Kdy mám začít?
Včera.
Už včera?
Asi jsem si našel novou profesi.
Pasení koz. Těžká profese, to vám povím.
Moje osobní technika dojení koz... Musíte chytit vemeno
a pak sjíždět prsty dolů.
Dolů.
A pak to hezky stříká.
Chápete? Teče to.
Pojďme. Tohle si beru.
Ano?
Prý do kávy.
Fajn, tomu říkám hláška.
Dojení koz mi šlo na výbornou,
a tak míříme do Andonisova obchodu
pro manouru na festival všech svatých.
To je jejich sýrárna.
Ta fotografie.
To je dědeček, který Andonise naučil vše,
- co umí. - To je on.
SAMPLOVA FARMA
- A otec. - Páni.
Tři generace.
Zbytečné říkat.
Vidím totiž...
Podobu.
Přímo tady.
Myslíte, že syn odvádí dobrou práci?
Prý má radost,
protože díky své lásce k práci posunul rodinné podnikání dopředu.
Mám k Andonisovi respekt.
Rodinné podnikání se předává z generace na generaci.
JOGURT, SMETANA
To je tady častý jev.
Díky, Andonisi.
Ano. Moc mě těšilo. Hodně štěstí.
Myslím, že je to běžnější v Evropě než u nás v Severní Americe.
Je skvělé, když děti pracují se svými otci.
Také jsem to zkusil se synem.
Je to obohacující zkušenost.
Mám ten nejlepší kozí sýr, co lze pořídit,
a tak se můžu připravovat na poslední večer na ostrově.
Festival všech svatých se koná na jihu Milosu
u kostela svatého Kříže.
Pozvali mě na oslavu svaté Heleny,
která se podle řeckého pravoslavného kalendáře koná každý rok
a obnáší modlitby, svíčky a velkou párty.
Domáčtější atmosféru nezažijete.
Každý se zná s každým.
- Dárek pro vás. - Pro mě?
Ano.
Srdce a duše ostrova.
Chobotnice?
Jste na ostrově.
Je to váš poslední večer tady a cizí kulturu pochopíte i skrze jídlo.
Vypadá to jako hot dog.
Nevím, zda mi konzumace chobotnice
pomůže dosáhnout stavu kefi, jak mi Jannis popisoval,
ale když jsem v Řecku...
- Pořád... - Dobré.
Jo.
Ano.
- Výborné. - Skvělé.
Chci vám někoho představit.
- Eugene. Otec... - Otec...
- Jak se máte? - Těší mě.
Mám se dobře, díky.
Teď si vážně připadám jako jeden z místních.
- Líbí se vám Milos? Ne. - Miluju to tu.
Kněz se smyslem pro humor je fajn.
To je krásný kostelík.
Chcete se podívat dovnitř?
Jo.
Pojďme spolu.
Říká, že je to pro vás duchovní zážitek.
Mnich.
- Dobře. - Jako pro mnicha.
Pojďte. Bude to rychlé.
Při vstupu si vezmete svíčku, zapálíte ji
a kouř z té svíčky symbolizuje vaše modlitby, které putují do nebe.
Ano?
Tři svíčky za moji rodinu.
Myslím, že i když nejste věřící,
návštěva tohoto místa má pro vás duchovní význam.
Myslím, že význam těch svíček vyhovuje každému.
- Že ano? - Ano.
Byl to nádherný festivalový večer.
Osvojil jsem si filozofii kefi a dnes večer byla všudypřítomná.
Setkání rodiny a přátel. Je to jako festival lásky.
Milos je pro mě symbolem péče o sousedy, podání pomocné ruky,
práce, která se v rodině předává po generace z otce na syna.
Je zjevné, že pro Řeky je rodina středobodem všeho
a hraje velkou roli v tom, aby byl život na ostrově vůbec možný.
Rodina vás drží ve správných kolejích a pomáhá vám proplouvat světem.
Přijel jsem do Řecka s tím, že nahlédnu do minulosti,
ale Milos mi připomněl,
že si máme vážit toho, co máme, s těmi nejbližšími.
Bravo!
Příště uvidíte...
Moje poslední evropská destinace.
Španělsko.
Pojďme na flamenco.
- Královské apartmá. - To by šlo.
Je to doslova nejdůležitější den roku.
Šílené.
To je ta stezka?
Uslyším vrznutí, a jdu zpátky.
Do toho!
To byla zábava.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová