At rejse siges at være at leve.
Måske, hvis ikke en dag i lufthavnen allerede tog livet af en.
Hvor får man ellers besked på at stille to timer før tid...
...og alligevel være ved at komme to timer for sent?
Men mine rejser sidste år gjorde mig nu godt.
De udvidede min horisont.
I hvert fald lidt.
Så nu takler jeg noget obligatorisk for enhver respektabel rejsende.
Jeg rejser til Europa.
Hvor er vi egentlig henne?
Jeg skal se Europa...
...fra ende til anden.
Jeg færdes langt fra alfarvej for at se nogle fantastiske steder...
Se engang!
...og favne min spirende eventyrlyst.
Se lige! Uden hænder.
De er lige her. Forstavnen, ikke?
Jeg tester mine smagsløg...
Wow, det smagte godt.
Druerne er klar.
...og prøver at leve som de lokale.
Velkommen til min landsby.
Helt utroligt.
Jeg har lige reddet dit liv, så husk mig.
Jeg lægger bekymringerne i kufferten...
Nu kommer de.
Man ved aldrig, hvordan kroppen reagerer på frygt.
Sådan noget har jeg ikke prøvet, siden jeg var barn.
...og nu siger jeg snart tre ord, jeg aldrig har sagt før.
Klar til afgang.
EUROPA
Mit europæiske eventyr fortsætter.
Jeg er i landet, der gav verden filosofi,
demokrati, olympiade og oliven.
Alle de vigtige ting.
Men kun en af dem fungerer i en martini.
Er Amerika verdensfamiliens uregerlige teenager,
er Grækenland den gamle, vise bedstefar.
Selvom bedstefar nok har hang til en middagslur i solen.
Jeg er på den smukke ø Milos, der tæller blot 5.000 indbyggere.
Jeg undrer på, om at lære om livet her på den lille ø
vil fremme min forståelse for den større sammenhæng.
Jeg er kun lige ankommet, men føler mig allerede filosofisk.
Jeg rejste over Middelhavet fra Italien til Grækenland
og skiftede Toscanas grønne bakker ud med noget mere forrevent.
Grækenland består af omkring 6.000 øer.
Og det er et af Jordens mest solrige steder,
for her skinner solen cirka 300 dage om året.
Her ved Det Ægæiske Hav stikker solen virkelig her i den smukke havn.
Jeg tager til mit hotel for at finde lidt skygge.
- Goddag, hr. Levy. - Hej.
- Velkommen til Milos. - Kald mig Eugene.
- Jeg hedder Andreas. - Andreas.
Jeg skal køre dig til dit hotel.
- Tak. - Selv tak.
Er det dit første besøg her?
Mit første besøg i Grækenland. Hvor er her bare smukt.
Jeg forestillede mig, at Grækenland
bare var blå himmel og kridhvide bygninger.
Ligesom i Mamma Mia.
Jeg har godt hørt, hvor smukt landet er.
Desværre hørte jeg intet om klipperne.
Ikke for tæt på, Andreas.
- Nej. - Hold dig på den sikre side.
Som klinet til muren, ikke?
- Klinet! - Ja.
Sådan nogle veje har vi ikke i Toronto.
Jeg er udtalt bymenneske, men har valgt at tage til Milos,
da det er en af de mindre og meget traditionelle øer.
Jeg vil gerne se, hvordan man lever her.
Ja. Det er godt.
Før jeg prøver at leve som de lokale,
forkæler jeg mig selv med et ophold på det femstjernede Milos Cove.
Og da det her er min serie,
overrasker det næppe, at jeg synes, det er et godt sted at starte.
Hotellet koster lige over 400 dollar pr. nat,
så det kunne dårligt være mere anderledes end de små fiskerhuse, øen er kendt for.
Goddag, hr. Levy. Hvordan går det? Velkommen til Milos Cove.
Velkommen til Milos.
Yannis og sønnen Andreas er oprindeligt fra Athen,
men forelskede sig i øen og drømte om at bygge et hotel her.
Her er smukt.
Det er vores yndlingskrog.
Hvor skønt.
Det var en strand, da jeg kom her på ferie som barn.
Vi kom hele familien og holdt sommerferie her.
Hotellet har været et kærlighedsprojekt for fader og søn.
De brugte syv år på at gøre deres vision til virkelighed.
Hvordan er jeres samarbejde? Går det godt? Er det stille og roligt?
Ja. Jeg nyder det det meste af tiden.
Aha. Okay.
Så der kan være knas?
- Ja. - Okay, I kan være uenige.
I sidste ende er han min far, og jeg er hans søn.
For os handler hotellet om familie.
Med det mener jeg, at vi føler, at gæsterne og dem, der arbejder for os,
er en del af familien. Det er én stor familie.
Jeg ved jo lidt om at arbejde med familien,
så jeg kan kun beundre, hvad de to har opnået.
Her er villaen.
Kom indenfor.
Her skal du bo de næste par dage.
- Wow. Yannis, her er flot. - Kan du lide det?
- Ja, jeg kan. - Det var godt at høre.
Her har du jo alt, ikke?
Du kan have din egen private kok, spa-behandlinger.
Du behøver ikke være andre steder end her. Du kan bare være her for evigt.
- Hvordan er det at bo her på øen? - Alle kender alle.
Vil du holde på en hemmelighed,
så bliver det, der sker på Milos, ikke bare på Milos.
Eugene, nu lader jeg dig nyde din villa og øen.
Yannis, tak.
Det behøver han ikke sige to gange, for det her er helt himmelsk for mig.
- Hej. - Goddag, hr. Levy.
Yanni, der er hotellets chefkok, er kommet med en lækkerbisken.
Det er lidt fra mig og mit team.
Det er lokal blæksprutte og vores hjemmebagte brød, bruschetta.
Lokal blæksprutte?
Nu gik det ellers lige så godt.
Den slags finder du overalt i Grækenland og især her på øen.
"Aldrig" er så stort et ord, men jeg kan bruge det helt oprigtigt.
For jeg kommer aldrig til at spise blæksprutte.
Det er... Det kan jeg ikke. Jeg ved jo, hvordan de ser ud.
Glem det!
Vil man høre, hvad der sker lokalt, må man forbi den lokale bar.
Jeg skal mødes med Yannis til en drink.
- Hej og velkommen. - Jeg fandt frem.
Ja, sid ned.
Phatses er en af de få tavernaer på øen.
Når dagen er omme, mødes øboerne for at slappe af.
Her kommer vi for at hygge os.
Vi lytter til musik, drikker og har det rart.
- Du er tyvstartet. - Ja, jeg fik en skænk.
Vil du have en ouzo? Ouzo er traditionel...
- En ouzo? - ...drik i Grækenland.
- Vil du smage? Okay. - Fint nok. Vi tager en ouzo.
Det er ren "Blowin' In The Wind".
- Ja. - Og jeg mener ikke Bob Dylan.
- Det blæser på øen. - Ja.
Faktisk blæser det nok kun ti dage om året.
Resten af året er mere stille.
- Goddag. Og værsgo. - Ja. Hej.
En lille ouzo.
- Tak. - Ouzo.
- Sammen. - Ja da.
- Ja. - Skål.
- Sådan. - Skål.
Sådan.
- Mama! - Er det godt?
Det er det faktisk.
Det minder om den pastis, jeg fik i Frankrig, men anderledes.
Og med anderledes mener jeg stærkere.
Jeg kan allerede mærke den afslappede stemning.
Her smiler alle.
Det magiske ord på græsk er kefi. Det kan jeg ikke oversætte til engelsk.
Det betyder livsglæde.
- Glem problemerne. - Ja.
Uanset hvad der sker,
så juster dine følelser, og find glæden.
Der findes mennesker, der er fulde af problemer.
Men når de kommer her
og kommer her på tavernaen med musikken, så glemmer de alt.
Man skal have et fristed.
Jeg forstår godt, at ouzo hjælper på kefi,
men glipper det, må man ty til plan B.
Smadr tallerkenerne!
Sådan!
Ja!
- Wow! - Kom nu.
Eugene. Sådan. Bravo.
Traditionen med tallerkenerne siges at stamme fra oldtidens Grækenland
for at skræmme onde ånder væk og vække glæde.
To shots ouzo, og stik mig noget, jeg kan kyle med.
Jeg havde nær kylet Yannis.
Nå, men kefi er en fornuftig filosofi.
Man mødes med vennerne, slapper af og kommer ned i fart,
mens man spreder glæde og kærlighed.
Sjov aften. Jeg kastede mig, øh, ud i græsk kultur.
Takket være ouzoen i går sov jeg som et bræt.
Nu er jeg klar til at se, om jeg kan leve som øbo,
så jeg drager til byen.
Milos' hovedstad Plaka er bygget på en bakketop
og har cirka 800 indbyggere.
Jeg skal møde Eleni, der er ekspert i alt, der er græsk.
Hun skal vise mig rundt på den kønne ø...
...når jeg finder hende.
Det virker lidt gustent at skulle mødes i en gyde.
Gid hun havde været mere specifik.
Bare det her nu er den rette vej.
Det er ikke lige til at sige.
- Eugene. - Eleni.
- Ja! Godt klaret. Du fandt mig. - Og sikke et smukt sted at finde dig.
Da du kom om hjørnet, aftog vinden faktisk.
Tja, sådan er jeg.
Eleni voksede op i Grækenland med en græsk far og engelsk mor.
Derfor taler hun også bedre engelsk, end jeg gør.
Alle tror, at blå og hvid er de græske farver.
Ja, som i flaget.
Men i 1938 havde vi faktisk et udbrud af kolera her på de græske øer.
Diktatoren dengang hed Ioannis Metaxas.
Han beordrede, at alle skulle kridte deres huse,
for malingen indeholder kalk.
- Det er stærkt desinficerende. - Desinficerende.
Den version er redigeret i turistbrochurerne. Okay?
Den sælger ikke så godt...
- Den sælger ikke. - ...om de græske farver, vel?
Nej, det ved jeg.
Og sjovt nok er den blå farve kun dominerende,
fordi det var den billigste farve.
- Og de ændrer... - Også den version.
- Ændrede den. - Ændrede årsagen.
Nok er det et fredeligt og smukt sted nu,
men det gemmer på århundreders strabadser.
Gaderne er godt nok bugtede...
- ...her... her i byen. - Det har også sin årsag.
De sørgede med vilje for, at gaderne snoede sig afsted
næsten som i en labyrint.
De ville gøre det let for folk, der ikke kender byen, at fare vild.
Ved du hvorfor?
Nej. Jeg ved ikke, hvorfor det giver mening, så sig frem.
I meget gamle dage var Milos plaget af kapere.
Og det er grunden til, de anlagde gaderne sådan.
Idéen var, at de ville fare vild, så øboerne vandt tid
til at finde ud af at håndtere det eller flygte.
Okay, kapere. Det lyder spændende.
Og Grækenland har fundet andre spændende måder
at håndtere trusler mod trivslen på.
De har "det onde øje".
For nogle gange beskytter det ikke nok at smadre tallerkener.
Kender du det onde øje?
Jeg har hørt udtrykket. Og det er på hatten.
Det er på hatten, og vi bruger det i smykker.
Det er faktisk overalt.
Idéen er, at hvis nogen misunder dig
eller er jaloux på dig, så giver de dig det onde øje.
Har du ikke sådan et på, kan det faktisk gøre dig meget syg.
Hovedpine, der ikke er til at slippe af med. Du bliver træt og sløv.
Ikke alle går med det onde øje, så giver du dem en kompliment,
eller ved du, at noget går godt for dem,
og vil du beskytte dem mod andres onde øje...
- Ja. - ...skal du spytte på dem.
- Det er sandt. - Spytter du på folk?
Man spytter. Gav jeg dig en kompliment og sagde:
"Eugene, du har en smart skjorte på i dag.
Du ser virkelig godt ud", så måtte jeg også lige...
...tre gange som den hellige treenighed.
Roser du en butik og siger: "Alt er så skønt her"...
Jeg spytter ikke på damen.
- Hun vil gerne have det. - Det gør jeg ikke.
- Det er bedst. - Hør selv.
Godt.
Du har en rigtig, rigtig fin butik...
- Og så skal du... - ...her.
- Sådan. Bravo. - Fint.
Godt. Tom, du er en dygtig kameramand.
Jeg mener det godt.
Eleni er fantastisk og ved alt om øen.
Hun ved alt om byen.
Ved jeg lige så meget om mit land, som hun ved om Grækenland?
Niksen.
Jeg fornemmer en vis ukuelig ånd på øen.
Mens jeg selv kun prøver på at være ukuelig.
Nu skal jeg prøve noget, der er centralt for livet på øen.
Kokken Yanni tager mig med ud for at hente frisk fisk til restauranten.
Han så ikke, hvor ilde det gik i Skotland.
- Er du født på Milos? - Nej.
Jeg er faktisk fra nord... Det nordlige Grækenland.
En af mine venner tilbød mig et job på øen.
Jeg forelskede mig i den. Her er smukt. Helt utroligt.
Det er skønt, at ingen har travlt. De stresser ikke over noget.
De lader bare livet... Lader det udvikle sig, som det skal.
Jeg tror ikke, jeg kunne...
...klare mig godt i så småt et samfund, medmindre det lå ved en god golfbane.
Det ville være...
Så ville piben få en anden lyd.
Der er tilsyneladende ingen golfbane på øen,
så jeg må have en ny hobby, der passer bedre til øen.
Fiskeri har været afgørende for øboerne i årtusinder,
og 95 % af bådene tilhører små fiskere.
Vi skal mødes med kaptajn Andreas.
Han er født og opvokset i Milos og kommer fra en gammel fiskerfamilie.
Som perler på en snøre.
Nå, Andreas er nok trukket i fiskerantrækket?
Hvad med os?
- Eller er vi okay? - Du må godt låne et par.
Så du er godt klædt på.
- Er det godt? - Perfekt.
- Wow. - Perfekt. Nu ligner du en fisker.
Jeg ligner i hvert fald et eller andet.
Selvom jeg ikke som kaptajnen nedstammer fra fiskere,
kan jeg godt se det skønne ved et liv på havet.
Når solen skinner, er vandet bare knaldblåt.
Det er smukt. Farverne, det hele.
Jeg fiskede ikke som barn.
Min far fiskede ikke. Ingen fiskede.
Hvis man skal ud og fiske med net, så er det her det perfekte sted.
Han siger, vi er fremme.
Det er vores bøje.
Andreas havde kastet nettene ud aftenen før,
mens jeg drak ouzo og smadrede tallerkener.
Hans far lærte ham alt, han ved.
Han startede tidligt som tiårig.
Hans far fiskede som ung, ligesom hans farfar gjorde.
Så det er en fiskerfamilie.
Andreas, skal din... Skal din søn også være fisker?
Han siger bestemt nej.
Der er færre fisk i havet, end der var før.
Så arbejdet er hårdere og giver mindre end før.
- Blæksprutte. - En blæksprutte.
En blæksprutte! Wow!
Der var du heldig!
Ja. Den bevæger sig endnu.
- Der kan man bare se. - Den er lille.
- Ellers tak. - Vil du... Nej?
Nej.
- Har du et problem? - Nej.
- Det er fint. - Vi smider den ud igen.
- Ja. - Den duer ikke.
- Den skal tilbage. - Den er klejn.
- Okay, okay. - Sådan. Farvel.
Farvel.
Wow, det glemmer den ikke.
Jeg gør heller ikke. Jeg tror, den gav mig det onde øje.
- Vil du prøve? - Skal jeg trække det op?
- Lad mig se. - Find balancen.
- Så kommer det. - Åh-åh.
Godt. Flot klaret.
Aha.
- Åh-åh. - Papegøjefisk.
- Nemlig.
En stor en.
- Sikken stor fisk. - Ja.
Det er en han. Så er frokosten i hus i dag. Sådan.
Den er lettere at fange end en blæksprutte.
Papegøjefisk er en populær ret på øen.
Jeg har godt nok ondt af dig.
"Hjælp mig", siger den.
"Kan du hjælpe mig?" Det kan jeg vist.
- Lad os smide den tilbage. - Vil du det?
Vi kan... Nej.
Prøv bare.
- Fint. - Vi prøver.
Godt. Sådan.
- Sådan. Du skal... - Sådan, lille fisk. Se!
- Du smed den tilbage. - Jeg reddede dit liv. Husk det.
Se nogle af mine film.
Sådan.
Så jeg har vist gjort mit for i dag.
Jeg har gjort alt, jeg kan, for at hjælpe jer.
Folk overlevede ikke her i årtusinder ved at smide fisk tilbage i havet.
At fiske her på øerne er ikke, hvad det var for 100-200 år siden.
Derfor ville Andreas ikke have, hans søn blev fisker.
Jeg kan roligt sige,
jeg nok ikke er specielt egnet til den form for liv på øen,
så jeg aftalte at mødes med Yanni og drikke øl, men på landjorden.
Mandrakia er en af øens smukkeste fiskerlandsbyer.
Bådehusene hedder syrmata og bruges normalt af fiskerne
til at opbevare og vedligeholde deres dyrebare fartøjer.
- Yamas. - Nemlig.
Er det din families erhverv?
Det med mad?
Min familie ejede en taverna, da jeg var fire år.
Jeg tilbragte mine allerførste år med at vokse op i et køkken.
På tavernaen, ved bordene og med kunderne.
- Ja? - Det er nok derfor, jeg er kok nu.
Hvad siger din far til, hvad du laver nu?
Han er glad for, jeg er i samme branche.
Og din familie? Er du...
- ...med i "familieforetagendet"? - Nej.
Da jeg voksede op i min hjemby,
ville ingen være skuespillere.
Min far måtte gå ud af skolen i en...
I en ret tidlig alder som teenager for at tage et arbejde og hjælpe, du ved...
- Hjælpe familien. - Ja.
Alt handlede om at få en uddannelse.
Og hvad gjorde jeg? Jeg tog ikke uddannelse så alvorligt.
Og jeg var den store taber i familien.
- Husk, hvad fiskeren sagde. - Hans søn skal ikke...
- Nemlig. - ...være fisker.
Jeg tror ikke, mine forældre ville have, at jeg blev skuespiller.
Hvad synes du om, at dine børn er i samme branche?
Det var ikke let at acceptere,
- for det er en benhård branche... - Ja.
...hvis man vil leve af det.
Men de klarer sig godt.
- Jeg er stolt af dem. - Skål på det.
Ja.
Efter endnu en god nats søvn, sikkert takket være Hypnos,
den græske søvngud, er jeg klar til at lære mere om øen.
Jeg er inviteret til helgenfestival,
der er en religiøs fest, der præger familielivet her.
Jeg kan ikke ankomme tomhændet.
Vi skal ud til en ø, som Yanni fortalte mig om i går.
Øen er åbenbart kendt for sin fremragende ost,
fordi der er masser af geder.
Jeg tænker, jeg vil tage ost med til festivalen eller måske en ged.
Jeg taler ikke nok græsk til at klare den lokale færge,
så heldigvis har jeg Eleni med til at hjælpe.
Eleni! Vi skal på eventyr igen.
Det er en perfekt dag til ø-besøg.
- Synes du ikke? - Hvad? Jo.
- Er det færgen? - Nej, vi har noget, der er lidt større.
Græsk øsejlads startede i 1960'erne, da jetsettere,
hippier og rygsækrejsende kom her takket være øernes hedonistiske glæder.
Færgerne sejler ikke, når det blæser for meget.
Men i dag er det sikkert nok. Eller det håber jeg da.
Okay. Din billet.
Min færgebillet.
Skal vi vælge en god udsigt?
Hvordan har din Europatur været indtil videre?
Hvert sted har sine eventyr.
Hvis du elsker myg...
- ...vil du elske Sverige i juni. - Ja?
Skotland var fantastisk.
- Jeg har rødder i Skotland. - Det lyder spændende.
Saint-Tropez var ret smukt. Og så er det jo Europa, ikke?
Jeg elsker Europa på grund af de mange kulturer
og historien. Der er jo Grækenland...
Landet går årtusinder tilbage... 7-8.000 år.
Vi ved, at folk er kommet på Milos i mindst 11.000 år.
Det er utroligt, at for 11.000 år siden kom folk først hertil.
Nu har jeg tilbagelagt samme rejse på 30 minutter.
Kimolos er endnu mindre end Milos med en befolkning på 900.
Man skal sejle hertil, så øen er temmelig uberørt af verden.
Vi skal møde Antonis, der er gedehyrde af tredje generation...
Hold da op.
...og laver 15 forskellige slags ost og har over 500 geder.
Jeg føler mig i undertal.
Sikken venlig fætter.
Den tygger på min finger. Hvad kan du smage? Hvad?
Ikke bukserne!
Nej, ikke spise skjorten.
- De æder alt. - For det er fodringstid.
Ja, men jeg har kun en skjorte.
At opdrætte geder er stadig en vigtig del af livet på øerne,
og Antonis vil gerne lære mig lidt om det.
Antonis spørger, om du har lyst til at hjælpe
med måske at malke et af dyrene?
Fint. En gang skal jo være den første.
Skal alle malkes?
Åh, gud.
Antonis sælger en populær gedeost, der hedder manoura.
For at lave den skal han bruge masser af gedemælk.
Klem her, og stryg nedefter med fingrene.
Bare rolig. Hun er i gode hænder.
Det er fis.
Okay, ja!
Jeg har styr på det.
Antonis siger, han vil have folk til at arbejde her, så han...
Det er et jobtilbud.
Hvornår kan jeg starte?
I går.
I går?
Jeg har vist fundet et nyt kald.
Som gedehyrde. Det er godt nok et hårdt fag.
Min personlige teknik med at malke geder er at tage fat
og så bruge fingrene nedefter.
Ned.
Og så får man en god stråle.
Ikke? Der kommer ud.
Kom. Og den her tager jeg med.
Okay?
"Du kan hælde det i kaffen."
Ja, den er god med dig.
Jeg har helt styr på at malke geder,
så vi er taget til Antonis' families butik for at købe manoura til helgenfestivalen.
Det er deres ostebutik.
Se billedet.
Det er den farfar, der lærte Antonis...
- Farfar, ja. - ...alt, han ved.
- Og hans far. - Wow.
Hele tre generationer.
Du behøvede intet sige...
...for jeg kan se...
Ansigtet.
Lige her.
Har din søn klaret det godt?
Han er glad, for han overtog forretningen, fordi han elsker den.
Jeg har stor respekt for Antonis.
Familieforetagender, der går i arv fra generation til generation.
Det ser vi meget af her.
Tak, Antonis.
Ja. Godt at møde dig. Held og lykke.
Det sker mere i Europa end hjemme i Nordamerika.
Det er fantastisk, når børn og fædre samarbejder.
Det gjorde jeg med min søn.
Det er en rigtig fin oplevelse.
Jeg har noget af verdens bedste gedeost
og skal gøre mig klar til sidste aften på øen.
Helgenfestivalen afholdes på øens sydside i Helligkorskirken.
Jeg er inviteret til fest for Sankt Helena,
der er en årlig begivenhed i den græskortodokse kirke
med bønner, lys og en kæmpe fest.
Mere lokalt bliver det ikke.
Alle kender alle.
- Vi har en gave. - Til mig?
Ja.
Det er øens hjerte og sjæl.
Blæksprutte?
Du er på en ø.
Det er din sidste aften her,
og vil du forstå kulturen, sker det gennem maden.
Det ligner en hotdog.
At spise blæksprutte
hjælper mig ikke med at opnå den kefi, Yannis nævnte.
Men skik følge...
- Han tygger... - Godt.
Ja.
- Udmærket. - Rigtig fint.
Der er en, du skal møde.
- Eugene. Fader... - Hils på fader...
- Goddag. - Rart at møde Dem.
Alt er fint, tak.
Nu føler jeg mig virkelig som lokal.
- Kan du lide Milos? Nej. - Jeg elsker Milos.
En præst med humor er altid rart.
Det er en fin lille kirke.
- Vil du indenfor og se? - Ja.
Lad os følges.
Han siger, det er en åndelig oplevelse for dig.
Munk.
- Okay. - Som en munk.
Følg mig. Lad os se engang.
Når man går ind, tager man et lys og tænder det.
Idéen er, at røgen fra flammen er dine bønner op til himlen.
Ja?
Tre lys for min familie.
Jeg synes, at selvom man måske ikke er religiøs,
er der noget åndeligt ved at være et sted som her.
Jeg tror, at det med lysene og bønnen fungerer for alle.
- Ikke? - Jo.
Det var en ganske vidunderlig aften til festivalen.
Jeg tager kefi-filosofien til mig, og den var så mærkbar i aften.
Venner og familie samledes til en slags kærlighedsfest.
For mig handler Milos nok om at holde af naboerne og hjælpe hinanden,
om erhverv, der har været i familien i generationer,
og at lade det gå i arv fra far til søn.
Jeg kan se, at grækerne i alt, de gør, har familien i fokus.
Og det betyder meget, hvis livet på øen skal fungere.
Når den er bedst, holder familie dig på ret kurs
og hjælper dig med at finde vej i verden.
Jeg forventede at se på fortiden i Grækenland,
men faktisk mindede Milos mig om
at værdsætte dem, der er tættest på os nu.
Bravo!
Næste gang...
Det er sidste destination i Europa.
Spanien.
Så er der flamenco!
- Kongesuiten. - Så lad gå.
Det er bare årets største dag.
Vildt.
Skal vi den vej?
Jeg vender om, hvis den så meget som knirker.
Kom så!
Det var sjovt.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen