אומרים שטיולים הם החיים.
טוב, אולי, אם יום שלם בנמל התעופה לא מוציא לך את הנשמה קודם.
כלומר, איפה עוד יגידו לך להגיע שעתיים לפני הזמן,
רק כדי להתקרב באופן מסוכן
לאיחור של שעתיים?
בכל זאת אני חושב שהטיולים שלי בשנה שעברה עשו לי טוב.
נדמה שהם הרחיבו את השקפת העולם שלי.
במידה מסוימת.
אז עכשיו אני מקבל על עצמי משהו שנתפס כחובה
לכל מטייל ראוי לשמו.
אני עושה את אירופה.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אני הולך לכבוש את היבשת...
מהכי למעלה עד הכי למטה.
אני סוטה מהדרכים הסלולות כדי לגלות פנינים נסתרות...
אתם קולטים את זה?
ולאמץ את רוח ההרפתקנות החדשה.
תראו אותי. בלי ידיים.
הם כאן. מה זה, החרטום?
אני אחנך את בלוטות הטעם שלי...
וואו, זה היה טעים.
הענבים מוכנים.
ואנסה לחיות כמו תושבי המקום.
ברוך הבא לכפר שלי.
זה מטורף.
הצלתי את חייך. זכור אותי.
אני אורז את כל הדאגות במזוודה שלי...
הם מגיעים. הם מגיעים.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
אני לא חושב שעשיתי משהו דומה לזה מאז שהייתי ילד.
ואני עומד להגיד שלוש מילים
שלא אמרתי מעולם.
אני מוכן להמראה.
אירופה -
האודיסיאה האירופית שלי נמשכת.
ואני מוצא את עצמי במדינה שנתנה לעולם את הפילוסופיה,
את הדמוקרטיה, את האולימפיאדה ואת הזיתים.
כולם דברים חשובים.
אבל רק מאחד מהם מכינים מרטיני משובח.
יוון -
ובכן, אם אמריקה היא הנערה שלוחת הרסן במשפחת העולם,
אז יוון היא הסבא הקשיש החכם.
הגם שמדובר בסבא שאוהב להתנמנם בשמש של אחר הצהריים.
אני נמצא באי המהמם מילוס, שאוכלוסייתו מונה 5,000 בני אדם בלבד,
ואני תוהה אם אלמד על החיים באי הזעיר הזה,
אוכל להבין טוב יותר את התמונה הגדולה.
מצחיק שרק לפני רגע הגעתי ואני כבר מרגיש פילוסופי.
חציתי את הים התיכון מאיטליה ליוון,
והחלפתי את הגבעות הירוקות של טוסקנה במשהו טרשי הרבה יותר.
יוון כוללת לא פחות מ-6,000 איים, פחות או יותר.
והיא אחד המקומות השמשיים ביותר בעולם,
עם כ-300 ימי שמש בשנה.
וכאן ליד הים האגאי,
השמש באמת קופחת על הנמל היפהפה.
אז אני הולך למלון שלי כדי למצוא קצת צל.
- שלום, שלום, מר לוי. - היי.
- ברוך הבא למילוס. - בבקשה, קרא לי יוג'ין.
- שמי אנדריאס. - אנדריאס.
אני הנהג שלך. אסיע אותך למלון.
- בבקשה. - תודה.
זה הביקור הראשון שלך כאן?
הביקור הראשון ביוון. איזה נוף מרהיב.
הדימוי של יוון שהיה לי בראש
הוא פשוט שמיים בצבע כחול עמוק ובניינים צחורים מצחור.
כמו שראיתם ב"מאמה מיה".
סיפרו לי על יופייה של המדינה.
למרבה הצער, לא סיפרו לו על הצוקים האלה.
אל תתקרב יותר מדי, אנדריאס.
- לא אתקרב. - כן, תישאר בצד הבטוח.
תיצמד לקיר, כמו שאומרים.
- תיצמד לקיר. - כן.
אין כבישים כאלה בטורונטו.
כילד עירוני מוצהר, החלטתי לבקר במילוס
משום היותו אחד מהאיים הקטנים והמסורתיים יותר.
ואני סקרן לדעת מה צריך כדי לחיות כאן.
כן, זה טוב.
לפני שאתנסה בחיים של תושבי המקום,
אני מפרגן לעצמי חדר במלון חמשת הכוכבים "מילוס קוב".
וכיוון שזו התוכנית שלי,
לא תופתעו לשמוע שאני חושב שזה נקודת התחלה מוצלחת מאוד.
במחיר התחלתי של מעט יותר מ-400 דולר ללילה,
זה שמיים וארץ לעומת בקתות הדייגים שבהן התפרסם האי.
שלום, מר לוי. מה שלומך? ברוך הבא ל"מילוס קוב".
ברוך הבא למילוס.
יאניס ובנו אנדריאס, אתונאים במקור,
התאהבו באי והיה להם חלום משוגע לבנות כאן מלון.
זה מקסים.
זו הפינה החביבה עלינו, כאן.
אני אוהב אותה מאוד.
בחוף הזה בילינו בחופשות כשהייתי ילד.
באנו כל המשפחה ביחד והעברנו כאן את הקיץ.
המקום הוא מפעל חיים של צמד האב ובנו,
שהקדישו שבע שנים מחייהם למימוש חזונם.
איך אתם עובדים יחד?
זה טוב? זה הולך חלק?
בהחלט, אני נהנה מזה. רוב הזמן.
בסדר.
אז יש לכם רגעים?
- כן. - יש לכם חילוקי דעות.
יקרה מה שיקרה, אתה יודע, הוא אבא שלי ואני הבן שלו.
בשבילנו המלון הוא משפחה.
פירוש הדבר שאנחנו רואים באורחים שלנו ובאנשים שעובדים איתנו
חלק מהמשפחה שלנו.
זו משפחה גדולה.
כעת, אני יודע דבר או שניים על עבודה עם בני משפחה,
כך שאיני יכול אלא להתפעל ממה שהם יצרו כאן.
זו הווילה שלך.
תיכנס, בבקשה.
זה הבית שלך לימים הקרובים.
- וואו. יאניס, זה מוצא חן בעיניי. - מוצא חן בעיניך?
- מוצא חן בעיניי. - אני שמח לשמוע.
אתה יודע, כאן יש לך הכול.
אתה יכול ליהנות משף פרטי,
מטיפולי ספא.
לא תצטרך לזוז מהמקום.
תוכל פשוט להישאר כאן לנצח.
אז איך החיים באי הזה?
כולם מכירים את כולם.
אז אם אתה רוצה לשמור משהו בסוד,
אתה יודע, מה שקורה במילוס לא נשאר במילוס.
אם כן, יוג'ין, אניח לך ליהנות מהווילה שלך ומהאי.
יאניס, תודה.
לא צריך להגיד לי פעמיים.
כי המקום הזה הוא מה שאני קורא גן עדן.
- כן. היי. - שלום, מר לוי.
יאני, השף הראשי של המלון,
קפץ לבקר עם כיבוד.
הנה משהו קטן ממני ומהצוות שלי.
זה תמנון מקומי והלחם הביתי שלנו, ברוסקטה.
תמנון מקומי?
והכול הלך טוב כל כך.
אפשר למצוא אותו ברחבי יוון כל הזמן,
במיוחד באי שאתה נמצא בו עכשיו.
טוב, שמעו, "לעולם לא" הוא מונח גדול. ואני יכול להשתמש בו בכנות,
כי אני חושב שלעולם לא אוכל תמנון.
זה פשוט... אני לא מסוגל.
אני יודע איך תמנון נראה, כן?
זה לא יקרה.
אם רוצים לעמוד על טיבו של מקום כלשהו,
צריך לבקר בבר המקומי.
לכן אני הולך להיפגש עם יאניס למשקה.
- שלום. ברוך הבא. מה שלומך? - מצאתי אותו.
כן, בבקשה, שב.
פאטסס היא אחת מהטברנות הבודדות באי.
בתום יום העבודה, רבים מתושבי האי באים להתרגע כאן.
טוב, אנחנו מבלים כאן בנעימים.
אנחנו שומעים מוזיקה, שותים ועושים חיים.
- אני רואה שהתחלת לפניי. - כן, אני שותה.
תרצה אוזו?
אוזו הוא...
- אוזו? - הכוהל המסורתי של יוון.
- תרצה לשתות? - קדימה. שיהיה אוזו.
אפשר לעוף ברוח כאן, אתה יודע.
- כן. - אני לא מדבר על בוב דילן.
- יש רוחות חזקות באי הזה. - כן.
למעשה, יש לנו רוח, נניח, עשרה ימים בשנה.
בשאר ימי השנה רגוע יותר.
- שלום. בבקשה. - כן. היי.
כוסית אוזו.
- תודה. - אוזו.
- כולם ביחד. - כולם ביחד, כמובן.
- כן. - לחיים.
- לחיים.
קדימה.
- אימא'לה! - טעים?
דווקא כן.
זה כמו הפסטיס שטעמתי בצרפת, אבל שונה.
ו"שונה" פירושו חזק יותר.
אני כבר מרגיש את האווירה הנינוחה כאן.
אין כאן אדם אחד בלי חיוך על הפנים.
מילת הקסם ביוון היא "קפי".
אני לא יכול לתרגם אותה לאנגלית.
פירושה שמחת חיים.
- לשכוח מהבעיות. - כן.
יקרה מה שיקרה,
אתה צריך לשנות את הרגשות שלך ולעבור למצב שמח.
אתה מבין, יש אנשים עם המון בעיות.
אבל כשהם באים לכאן,
כשהם באים לטברנה עם מוזיקה, הם שוכחים הכול.
אתה חייב פורקן.
אני יכול להבין איך אוזו עוזר להגיע למצב של "קפי".
אבל אם זה נכשל, תמיד יש תוכנית חלופית.
פשוט לרסק כמה צלחות?
ככה!
כן!
- וואו! - קדימה.
יוג'ין, יופי. בראבו.
אומרים שהמסורת של ריסוק צלחות החלה ביוון העתיקה
במטרה להרחיק רוחות רעות ולהביא שמחה.
שתי כוסיות אוזו, ותנו לי עוד משהו לזרוק.
כמעט זרקתי את יאניס.
טוב, קפי היא פילוסופיה של שכל ישר.
להיפגש עם חברים, להשתחרר ולשחרר דברים,
לפזר את השמחה ואת האהבה.
לילה של כיף. אפשר לומר שנכנסתי לרוח היוונית.
הודות לאוזו של אמש, ישנתי כמו תינוק.
כעת אני מוכן לגלות אם אני יכול ללמוד לחיות כמו תושבי האי,
לכן אני בדרך העירה.
בראש גבעה עומדת פלאקה, בירת מילוס,
וביתם של כ-800 בני אדם.
אני נפגש עם אלני, מומחית לכל מה שקשור ביוון,
והיא תראה לי את המקום הקטן והחמוד הזה...
אם אמצא אותה.
אם לומר בכנות, נראה לי שזה קצת מסוכן כי יש כאן רק סמטאות קטנות.
חבל שהיא לא נתנה יותר פרטים.
אני מקווה שזו הדרך הנכונה.
יש כאן הימור מסוים עכשיו.
- יוג'ין. - אלני.
יש! כל הכבוד, מצאת אותי.
איזה מקום להימצא בו.
וברגע שעברת את פינת הרחוב, הרוח נרגעה מעט.
טוב, אני יודע לעשות את זה.
אלני גדלה ביוון לאבא יווני ולאימא אנגליה,
מה שמסביר למה היא דוברת אנגלית צחה יותר טוב ממני.
כולם אוהבים לחשוב שלבן וכחול הם הצבעים של יוון,
כן, בדגל היווני.
אבל ב-1938 הייתה התפרצות של כולרה
באיי יוון.
הדיקטטור באותם ימים, אדם בשם יואניס מטאקסס,
ציווה על כולם לסייד את בתיהם
כי בסיוד משתמשים בסיד.
- וסיד הוא חומר חיטוי חזק. - חומר חיטוי.
חייבים לשנות את הסיפור בשביל עלוני הפרסום. טוב?
זה לא מוכר כמו...
- הצבעים של יוון, נכון? - זה לא מוכר טוב.
לא, אני יודעת.
למרבה האירוניה, הסיבה היחידה לדומיננטיות של הכחול
היא שזה היה הצבע הכי זול.
- שוב, חייבים לשנות... - לשנות את הסיפור.
- לשנות את הנרטיב.
עכשיו המקום נראה יפה ורגוע,
אבל נדרשו מאות שנים של תלאות כדי להגיע לזה.
מעולם לא ראיתי רחובות מפותלים יותר...
- יש לזה סיבה טובה. - מרחובות העיירה הזאת.
הם בכוונה הקפידו שכל הרחובות יהיו מפותלים
כמעט כמו מבוך.
הם רצו להבטיח שיהיה קל
לאנשים שאינם מכירים את המקום ללכת לאיבוד.
יש לך רעיון למה?
לא, אני לא מבין מה ההיגיון בזה, אבל דברי.
משלב מוקדם מאוד הייתה בעיה של פיראטים במילוס.
ורק בגלל זה בנו אותה ככה.
הרעיון היה שהם ילכו לאיבוד וזה ישאיר לתושבי האי זמן
למצוא את הדרך לטפל בזה או לברוח.
בסדר, פיראטים. זה כבר מעניין.
ויוון מצאה דרכים ייחודיות משלה
לטיפול באיומים על רווחת התושבים.
כמו עין הרע.
כי לפעמים ריסוק צלחות לבדו לא יגן עליכם.
לא שמעת על עין הרע?
שמעתי את הביטוי... והנה היא על הכובע.
והנה היא על הכובע. תראה אותה גם בתכשיטים.
תראה אותה פחות או יותר בכל מקום.
הרעיון הוא שאם מישהו מקנא בך,
אם עינו צרה בך, הוא יעשה לך עין הרע.
אם לא תענוד אחד מאלה, אתה תחלה במחלה קשה.
תסבול מכאבי ראש בלתי פוסקים.
תרגיש עייף וחסר אנרגיה.
לא כולם עונדים את עין הרע. אז אם אתה מחמיא למישהו,
או אם אתה יודע שהולך לו טוב בחיים
ואתה רוצה להגן עליו מעין הרע מצד אנשים אחרים...
- כן. - אתה צריך לירוק עליו.
- ואני בכלל לא צוחקת. - צריך לירוק עליו?
אתה צריך לירוק. אז אם ארצה להחמיא לך,
"יוג'ין, אני אוהבת מאוד את החולצה שאתה לובש.
אתה נראה מושך מאוד," אצטרך לעשות...
שלוש פעמים כדי לזמן את השילוש הקדוש.
אם תרצה להחמיא לחנות ולומר, "הכול כאן נפלא..."
לא רוצה לירוק עליה.
- אני בטוחה שהיא תעריך את זה. - למה שאירק עליה?
- אני אעריך את זה. - הרי לך.
זה טוב.
יש לך חנות מקסימה מאוד, מאוד...
- עכשיו אתה צריך... - כאן.
- בדיוק. בראבו. - מצוין. מצוין.
טוב. טום, אתה עושה מצלם מצוין.
אל תבין אותי לא נכון.
אלני נהדרת
והיא יודעת הכול על האי הזה.
יודעת הכול על העיר הזאת.
האם אני יודע כל כך הרבה על המדינה שלי כמו שהיא יודעת על יוון?
לא.
אני מסתגל ל"גישת האפשר" השולטת באי.
אצלי, מן הסתם, זה יותר "גישת האפשר לנסות."
ואני עומד לנסות משהו שהוא לב ליבם של חיי האי.
השף יאני לוקח אותי להביא דגים טריים למסעדת המלון.
אבל הוא לא ראה את הביצועים שלי בסקוטלנד.
נולדת במילוס?
לא, לא.
למעשה, אני מצפון יוון.
חבר שלי הציע לי עבודה באי
ואני התאהבתי באי.
הוא מקסים, הוא מדהים.
נעים לי מאוד שאנשים לא רצים לשום מקום, שום דבר לא מלחיץ אותם כאן.
הם פשוט נותנים לחיים להיפתח בפניהם.
אני לא בטוח שהייתי...
מסוגל לחיות בקהילה קטנה
אם אין על ידה מגרש גולף גדול.
זה היה...
זה אולי יזיז אותי מעמדתי מעט.
נראה שאין אף מגרש גולף באי,
לכן אני צריך תחביב חדש שמתאים יותר לחיים כאן.
דיג הוא תחום בעל חשיבות עליונה בעיר מזה מאות שנים,
וכ-95 אחוז מהסירות שייכות לדייגים קטנים.
אז אנחנו נפגשים עם קפטן אנדריאס.
הוא נולד וגדל במילוס כנצר לשושלת דייגים ארוכה.
חכת דייגים ארוכה, אם תרצו.
אני רואה שאנדריאס לובש את סרבל הדיג שלו, נכון?
אנחנו צריכים סרבל?
- או שאנחנו בסדר? - אתה יכול ללבוש סרבל, כן.
אתה יכול ללבוש סרבל כדי להגן על עצמך.
- זה טוב? - מושלם.
- וואו. - מתאים בול.
עכשיו אתה נראה כיאות לדייג.
טוב, אני נראה כיאות למשהו.
אף שלא נולדתי למשפחת דייגים כמו הקפטן שלנו,
אני מתחיל להבין את כוח המשיכה של החיים בים הפתוח.
בחיי, כשהשמש מאירה המים נעשים כחולים כל כך.
זה מהמם. הצבעים, הכול.
לא יצאתי לדוג כשהייתי ילד.
אבא שלי לא עסק בדיג. אף אחד לא דג.
אם אתה יוצא לים לדוג דגים באמצעות רשת, זה המקום לעשות את זה.
הוא הודיע שהגענו.
זה המצוף שלנו שם.
אנדריאס פרס את רשתות הדיג שלו בלילה הקודם,
בזמן שאני שתיתי אוזו וריסקתי צלחות.
את כל מה שהוא יודע הוא למד מאביו.
הוא התחיל בגיל די צעיר, כשהיה בן כעשר.
אבא שלו היה דייג כשהוא היה צעיר, וגם סבא שלו.
אז מדובר בשושלת ארוכה של דייגים.
אנדריאס, אתה רוצה שגם הבן שלך יהיה דייג?
זה היה לא נחרץ.
היום יש פחות דגים בים האגאי משהיו בעבר.
לכן העבודה קשה יותר ומתגמלת פחות משהייתה.
- תמנון. תמנון. - זה תמנון.
תמנון! וואו!
יש לך מזל היום, מה?
כן, והוא חי.
- מה תגידו על זה? - זה תמנון קטן.
- כן. לא. - אתה... לא?
לא.
- יש לך בעיה? - לא, לא, לא.
- לא, זה בסדר. - הוא יחזור לים.
- כן. - לא ניקח אותו.
- הוא די קטן. - תחזור לים.
- בסדר, בסדר. - הרי לך. ביי.
ביי.
וואו, הוא יזכור את זה.
וגם אני. אני חושב שהוא עשה לי עין הרע.
- רוצה לנסות? - אתה רוצה שאמשוך?
- בוא נראה. - רק תתייצב.
ואז לאט לאט, הרשת מגיעה.
כן. יפה מאוד.
- או-או. - זה תוכינון.
- תוכינון. - תוכינון, בדיוק.
תוכינון גדול.
- זה תוכינון גדול. - תוכינון.
זה תוכינון זכר. זו ארוחת הצהריים שלנו היום. בדוק.
קצת יותר קל לתפוס סקארוס מאשר את התמנון,
והוא גם מנה פופולרית באיים.
צר לי עליך. באמת.
תראה... "הצילו," הוא אומר.
"תוכל לעזור לי?" אולי אני יכול.
- בוא נחזיר אותו לים. - אתה רוצה להחזיר אותו?
אולי... לא, לא.
אתה יכול לנסות.
- אין בעיה. - תנסה.
טוב. הנה לך.
- בבקשה. - אתה הולך, חבוב. תראה את זה.
- פשוט זרוק אותו לים. - הצלתי את חייך.
תזכור אותי, טוב?
לך תצפה בסרטים שלי.
זהו.
טוב, נראה לי שסיימתי את תפקידי כאן.
עשיתי כל מה שיכולתי כדי לעזור לכם.
אני לא חושב שאנשים שרדו כאן אלפי שנים
ע"י החזרת דגים לים.
הדיג באיים הוא לא מה שהיה בעבר,
לפני 100, 200 שנה.
זו אחת הסיבות לכך שאנדריאס לא רצה שבנו ייכנס לתחום.
נדמה לי שהוגן לומר
שאני מן הסתם לא בנוי לחלק הזה של החיים באי,
לכן הסכמתי לפגוש את יאני לבירה, אבל רק על קרקע יבשה.
מנדראיקה הוא אחד מכפרי הדייגים הציוריים ביותר באי,
ויש בו מוסכי סירות שנקראים "סירמאטה", שמשמשים את הדייגים
לאחסון ולתחזוקה של כלי השיט היקרים שלהם.
- יאמאס. - בדיוק.
זו תחום העיסוק של המשפחה שלך?
עסקי המזון?
למשפחה שלי הייתה טברנה כשהייתי בן כארבע.
בשנים הראשונות לחיי גדלתי במטבח,
בטברנה, סביב השולחנות, עם לקוחות.
כן?
ואני מניח שזה הוביל אותי למקום שלי היום, כשף.
מה אבא שלך חושב על מה שאתה עושה עכשיו?
אני חושב שהוא מאושר שאני בתחום.
והמשפחה שלך? אתה...
- בעסק המשפחתי, נניח? - לא.
כשהייתי ילד, בעיר הולדתי,
אף אחד לא הלך להיות שחקן.
אבא שלי נאלץ לעזוב את בית הספר
בגיל די צעיר כשהוא היה נער
ולצאת לעבודה כדי לעזור, אתה יודע...
- לעזור למשפחה. - לעזור למשפחה.
אז כל העניין היה לרכוש השכלה.
אז מה אני עושה? אני לא מתייחס ברצינות להשכלה.
ואני הייתי, אתה יודע... אני הדפוק של המשפחה.
- זוכר מה אמר הדייג? - כן. הוא לא רוצה שבנו
- יהיה דייג. - בדיוק.
ואתה יודע, אני לא חושב שהוריי רצו שאהיה שחקן.
איך אתה מרגיש עם זה שהילדים שלך בתחום?
לא היה לי קל לקבל את זה בהתחלה
- כי זה אחד התחומים שהכי קשה... - כן.
להתפרנס בהם.
אבל שניהם מצליחים, אתה יודע?
- אני גאה בשניהם. - נשתה לכבוד זה.
כן.
אחרי לילה מחייה נפשות נוסף, אני מתאר לעצמי, בזכות היפנוס,
אל השינה היווני, אני מוכן להמשיך את חקר האי.
הוזמנתי לפסטיבל יום הקדוש,
חגיגה דתית שחקוקה בעץ המשפחתי כאן.
אבל אני לא יכול לבוא בידיים ריקות.
אנחנו נוסעים לאי שיאני סיפר לי עליו אמש.
נראה שבאי הזה יש גבינה מצוינת
כי יש כאן המון עיזים.
אני שוקל להביא גבינה לפסטיבל,
או אולי אביא עז.
אני לא בטוח שהיוונית שלי טובה מספיק כדי לנווט במעבורת המקומית,
אז למזלי אלני מתלווה אליי.
אלני!
יוצאים להרפתקה נוספת.
אני חושבת שזה יום אידיאלי לדילוג איים.
- מה אתה אומר? - קדימה.
- זו המעבורת? - לא, אנחנו נשוט
במשהו קצת יותר גדול.
המנהג של דילוג בין איי יוון נולד בשנות ה-60 כשחברי חוג הסילון,
היפים ומטיילים חסכנים נמשכו לתענוגות ההדוניסטיים של האיים.
המעבורות לא מפליגות אם הרוח חזקה מדיי.
אבל היום אין סכנה לשוט. אני מקווה, לפחות.
טוב. הנה הכרטיס שלך.
כרטיס הנסיעה שלי.
רוצה לשבת בחזית כדי שנוכל לראות טוב?
אז איך עוברים עליך הטיולים באירופה עד כה?
בכל מקום יש הרפתקה אחרת.
אם את אוהבת יתושים,
- את תאהבי את שוודיה ביוני. - באמת?
סקוטלנד הייתה מרעננת, את יודעת.
יש לי שורשים משפחתיים בסקוטלנד.
זה בטח היה מעניין.
סן טרופה יפה מאוד.
וזו אירופה, את יודעת?
הסיבה לאהבתי לאירופה היא התרבות השונה,
ההיסטוריה. למשל, יוון...
היא קיימת אלפי שנים... 7,000, 8,000 שנה.
ידוע שאנשים באו למילוס,
למשל, כבר לפני 11,000 שנה לפחות.
מדהים לחשוב שכבר לפני 11,000 שנה,
אנשים יצאו למסעות האלה.
ועכשיו עברתי את אותו מסע בדיוק בחצי שעה בלבד.
קימולוס קטן אפילו יותר ממילוס, ואוכלוסייתו מונה 900 בני אדם.
הוא נגיש בסירה בלבד, כך שהעולם החיצון בקושי נגע בו.
אנחנו נפגשים עם אנטוניס, דור שלישי למגדלי עיזים...
הו, אלוהים.
שמייצר גבינות ב-15 טעמים שונים ומגדל יותר מ-500 עיזים.
אני מרגיש בודד במערכה.
הוא ברנש חברותי.
הוא מכרסם לי את האצבע.
איזה טעם יש לה? איזה טעם יש לה?
אל תאכל לי את המכנסיים.
לא, אל תאכלי את החולצה.
- הן אוכלות כל דבר. - כי עכשיו שעת ההאכלה.
נכון, אבל יש לי רק חולצה אחת.
גידול עיזים הוא עדיין חלק מכריע בחיי האי.
לכן אנטוניס רוצה ללמד אותי דבר או שניים.
אנטוניס שואל אם תסכים לעזור
ואולי לחלוב את אחת העיזים?
כמובן. שמעי, לכל דבר יש פעם ראשונה.
נחלוב את כולן?
אוי, אלוהים.
אנטוניס מוכר גבינה יוונית מהוללת בשם מאנורי.
וכדי לייצר אותה הוא צריך חלב עיזים, והרבה.
צובטים למעלה,
ואז מושכים אצבע אחר אצבע למטה.
אל תדאגו, היא בידיים טובות.
אני צוחק.
יופי, כן!
נראה לי שאני תופס את העניין.
אנטוניס אומר שהוא משווע לידיים עובדות בחווה,
לכן הוא...
קיבלת הצעת עבודה.
מתי אני מתחיל?
אתמול.
אתמול?
נראה לי שמצאתי לעצמי ייעוד חדש כאן.
הובלת עדרי עיזים. בחיי, אני אומר לכם, זה מקצוע קשוח.
השיטה האישית שלי לחליבת עיזים תהיה לתפוס ביד
ואז למשוך את האצבעות למטה.
למטה.
ואז מקבלים שפריץ נחמד.
נכון? ניתז החוצה.
בואו. ואקח את זה איתי.
טוב?
הוא אמר שאפשר להוסיף לקפה.
טוב, זה מה שאני מכנה "עקיצה".
אני כבר שולט בחליבת עיזים,
לכן הלכנו לחנות המשפחתית של אנטוניס
לקנות מאנורי לפסטיבל יום הקדוש.
זו חנות הגבינות שלהם.
תראה את התמונות.
זה הסבא שלימד את אנטוניס
- כל מה שהוא יודע. - זה הסבא.
אטליז החווה של סמפלו -
- וזה האבא. - וואו.
שלושה דורות כאן.
בכלל לא היית צריכה לציין...
כי אני רואה...
את הפנים.
כאן.
אתה חושב שהבן שלך עושה עבודה טובה?
הוא אמר שהוא מרוצה
כי הוא אפילו קידם את העסק, כי הוא אוהב אותו.
יש לי כבוד רב כלפי אנטוניס.
עסקים משפחתיים עוברים מדור לדור.
שמנת חלב עזים -
יש כאן מכנה משותף.
תודה, אנטוניס.
כן. היה תענוג לפגוש אותך. בהצלחה.
נדמה לי שזה נפוץ יותר באירופה מאשר באמריקה הצפונית.
אני חושב שזה נפלא שילדים יכולים לעבוד עם אביהם.
אני עבדתי עם בני.
זו חוויה מתגמלת מאוד.
כשבאמתחתי גבינות עזים מהמשובחות ביותר שאפשר לקנות,
אני הולך להתכונן ללילה האחרון שלי באי.
פסטיבל יום הקדוש מתקיים בדרום מילוס
בכנסיית הצלב הקדוש.
הוזמנתי לחגיגות הלנה הקדושה,
אירועי שנתי בלוח השנה היווני-אורתודוקסי
שכולל תפילות, הדלקת נרות ומסיבה גדולה.
אין מקומי יותר מזה.
כולם מכירים את כולם.
- יש לנו מתנה בשבילך. - מתנה בשבילי?
כן.
זה הלב והנשמה של האי.
תמנון?
אתה נמצא באי.
זה הלילה האחרון שלך כאן,
ואחת הדרכים להבין לעומק את התרבות היא האוכל.
זה נראה כמו נקניקייה בלחמנייה.
אני לא בטוח שאכילת תמנון
תעזור לי להגיע למצב הקפי שיאניס תיאר,
אבל ביוון התנהג כמו...
- הוא עדיין... - טעים.
כן.
- טוב מאוד. - טעים מאוד.
הבאתי מישהו שאני רוצה שתכיר.
- יוג'ין. האב... - תגיד שלום לאב...
- מה שלומך? - נעים מאוד.
אני בסדר גמור, תודה.
עכשיו אני באמת מרגיש כמו אחד מתושבי המקום.
- אהבת את מילוס? לא. - אני אוהב מאוד את מילוס.
תמיד טוב לפגוש כומר עם חוש הומור.
איזו כנסייה מקסימה.
תרצה להציץ בפנים?
כן.
טוב. נלך ביחד.
הוא אמר, זו חוויה רוחנית בשבילך."
נזיר. נזיר.
- טוב. - כמו נזיר.
בוא איתי, נלך להעיף מבט.
אחרי שנכנסת אתה יכול לקחת נר, הם ידליקו אותו,
והרעיון הוא שהעשן מהלהבה הוא התפילות שלך שעולות השמיימה.
כן?
שלושה נרות למשפחה שלי.
ואני חושבת שגם אם אתה לא דתי,
יש משהו רוחני בביקורים במקום כזה.
אני חושב שהמסר בנוגע לנרות
מתאים לכל אחד כמעט,
- לא? - בדיוק.
היה ערב פשוט נפלא בפסטיבל.
אני מאמץ את פילוסופיית הקפי ואתם הרגשתם את זה הערב.
חברים ובני משפחה מתכנסים, זה סוג של פסטיבל אהבה.
אני חושב שמילוס, בעיניי, פירושה דאגה לשכנים, הושטת יד,
עבודה שקיימת במשפחה מדורי דורות,
עוברת מאב לבנו.
ברור לי שהיוונים מעמידים את המשפחה בלב כל דבר שהם עושים,
ובמידה רבה המשפחה היא מה שמאפשר את החיים באי.
במיטבה, המשפחה שומרת אותך על המסלול הנכון,
עוזרת לך לנווט בעולם שסביבך.
באתי ליוון בציפייה להביט אל העבר,
אבל למעשה, מילוס הזכיר לי
להוקיר את מה שיש לנו בהווה עם האנשים הקרובים לנו ביותר.
בראבו!
בפרק הבא...
זה היעד האחרון שלי באירופה.
ספרד.
בואו נרקוד פלמנקו.
- סוויטת המלך. - אסתפק בה.
זה בפירוש היום הגדול ביותר בשנה.
זה מטורף.
זה השביל?
בחריקה הראשונה שאני שומע, אני מסתובב וחוזר.
קדימה!
היה כיף.
תרגום: גלית אקסלרד