Sako, keliauti reiškia gyventi.
Gal, jei po dienos, praleistos oro uoste, dar turi jėgų.
Kur dar būtumėte prašomas atvykti prieš dvi valandas,
kad kone
dviem valandom pavėluotumėte?
Tačiau pernykštės kelionės, manau, išėjo man į naudą.
Jos praplėtė mano požiūrį.
Šiek tiek.
Taigi dabar darysiu tai, ką privalo daryt
kiekvienas save gerbiantis keliautojas.
Keliausiu po Europą.
Gerai, tai kur mes konkrečiai?
Aplankysiu visą žemyną...
nuo paties viršaus iki apačios.
Nukrypsiu nuo pramintų takų tam, kad atrasčiau paslėptus perlus...
Ar matote tai?
...ir panirčiau į nuotykius.
Tik pažiūrėkite į mane. Be rankų.
Jie čia. Kas tai, nusilenkimas?
Tobulinsiu savo skonio receptorius...
Labai skanu.
Vynuogės pasiruošusios.
...ir bandysiu pagyvent kaip vietinis.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Beprotystė.
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Prisimink mane.
Nerimo į kelionę neimu...
Jau atvažiuoja.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
Manau, nieko panašaus nesu daręs nuo pat vaikystės.
...ir ištarsiu tris žodžius,
kurių gyvenime nesu sakęs.
Aš pasiruošęs kilti.
EUROPA
Mano odisėja po Europą tęsiasi.
Atsidūriau šalyje, padovanojusioje pasauliui filosofiją,
demokratiją, olimpines žaidynes ir alyvuoges.
Svarbius dalykus.
Bet tik vienas jų reikalingas geram martiniui.
GRAIKIJA
Jei pasaulio šalių šeimoje Amerika būtų nesuvaldomas paauglys,
tai Graikija būtų išmintingas senelis.
Toks mėgstantis pasnausti popietės saulutėje senelis.
Esu nuostabioje Milo saloje su vos 5 000 gyventojų
ir galvoju, ar pažinęs gyvenimą šioje mažoje saloje,
pajėgsiu susidaryti platesnį vaizdą?
Linksma, jog vos tik čia atsidūrus, mane iškart apėmė filosofinė nuotaika.
Į Graikiją atvykau Viduržemio jūra iš Italijos,
žalias Toskanos kalvas iškeitęs į kur kas asketiškesnį kraštovaizdį.
Graikiją sudaro net apie 6 000 salų.
Tai viena saulėčiausių šalių pasaulyje
su net 300 saulėtų dienų metuose.
Ir čia, Egėjo jūros pakrantėje,
saulė tviekste nutvieskusi šį gražų uostą.
Todėl skubu į viešbutį, į šešėlį.
- Sveiki, pone Levi. - Sveiki.
- Sveiki atvykę į Milą. - Vadinkit mane Judžinu.
- Aš vardu Andreasas. - Andreasai.
Būsiu jūsų vairuotoju. Nuvešiu jus į viešbutį.
- Ačiū. - Prašom.
Ar jūs čia pirmą kartą?
Pirmą kartą Graikijoje. Nuostabu.
Graikija mano galvoje –
karališkai žydras dangus ir baltutėliai namai.
Kaip filme „Mamma Mia!“
Man daug kas pasakojo apie šios šalies grožį.
Deja, niekas nepapasakojo apie šias uolas.
Tik nevažiuokite pernelyg arti krašto, Andreasai.
- Tikrai ne. - Laikykitės saugesnės pusės.
Kuo arčiau sienos, kaip sakoma.
- Kuo arčiau sienos. - Žinoma.
Toronte tokių kelių nėra.
Aš, tikras miestietis, nusprendžiau aplankyti Milą,
kaip vieną mažiausių salų su stipriomis tradicijomis.
Man smalsu, kaip čia gyvena žmonės.
Taip. Gerai.
Prieš pasineriant į vietos gyvenimą,
pasilepinsiu penkių žvaigždučių viešbutyje „Milos Cove“.
Ir kadangi tai mano serialas,
nenustebinsiu jūsų pasakydamas, kad tai išties puiki pradžia.
Su kambariais už 400 dol. už naktį,
viešbutis išties skiriasi nuo tų žvejų namelių, kuriais garsėja sala.
Sveiki, pone Levi. Kaip laikotės? Sveiki atvykę į „Milos Cove“.
Sveiki atvykę į Milą.
Janis ir jo sūnus Andreasas gyveno Atėnuose,
pamilo šią salą ir ėmė svajoti pastatyti čia viešbutį.
Koks grožis.
Čia mūsų mėgstamiausias kampelis.
Man labai patinka.
Šiame paplūdimyje mes poilsiaudavome, kai buvau mažas.
Atvykdavome visa šeima ir leisdavome čia vasaras.
Šis viešbutis – tėvo ir sūnaus svajonė,
kuriai išsipildyti prireikė septynerių metų.
Kaip jums sekasi dirbt kartu?
Ar gerai? Draugiškai ir maloniai?
Žinoma. Man patinka, dažniausiai.
Aišku.
Būna ginčų?
- Taip. - Gerai, būna nesutarimų.
Bet kuriuo atveju, suprantate, jis mano tėvas, o aš jo sūnus.
Šis viešbutis mums kaip šeima.
Noriu pasakyt, kad mūsų svečiai, o taip pat ir darbuotojai
yra mums kaip šeima.
Didelė šeima.
Šį bei tą išmanau apie darbą su šeimos nariais,
todėl nuoširdžiai žaviuosi tuo, ką jiems pavyko pasiekti.
Čia jūsų vila.
Prašom užeiti.
Šiomis dienomis čia bus jūsų namai.
- Jani, man labai patinka. - Patinka?
- Man patinka. Patinka. - Džiugu girdėti.
Čia jūs turite viską.
Galite turėti asmeninį virėją,
spa procedūras.
Iš čia jums nebūtina niekur eiti.
Galite likti čia amžiams.
O koks šioje saloje gyvenimas?
Visi čia pažįsta vieni kitus.
Tad jei norėsite pasilaikyti kokią paslaptį,
žinokite, tai, kas nutinka Mile, nelieka Mile.
Taigi, Judžinai, paliksiu jus mėgautis vila ir sala.
Dėkoju, Jani.
Antrąkart man kartoti nereikia.
Nes čia jaučiuosi kaip rojuje.
- Taip, sveiki. - Sveiki, pone Levi.
Janis, vyriausiasis viešbučio šefas,
užsuko su vaišėmis.
Čia mažytės vaišės nuo manęs ir mano komandos.
Tai vietoje sužvejotas aštuonkojis ir mūsų kepta naminė brusketa.
Vietoje sugautas aštuonkojis?
O viskas prasidėjo taip gerai.
Jie gaudomi Graikijos pakrantėse,
ypač šioje saloje.
Klausykit, „niekada“ yra stiprus žodis, bet čia jį ištarsiu.
Nes aš niekada nevalgysiu aštuonkojo.
Aš tiesiog... Negaliu.
Aš žinau, kaip jie atrodo, suprantat?
To nebus.
Jei nori sužinoti apie kraštą,
apsilankyk vietos bare.
Taigi, einu išgert kartu su Janiu.
- Sveiki. Kaip laikotės? - Radau kelią.
Taip, sėskitės, prašom.
„Phatses“ – viena nedaugelio tavernų saloje.
Atsipūsti po darbo dienos čia ateina daugelis salos gyventojų.
Čia mes pramogaujame.
Klausome muzikos, gurkšnojame ir smagiai leidžiame laiką.
- Matau, jūs jau pradėjote. - Taip, gurkšnoju.
Gal norėtumėte uzo?
Tradicinės...
- Uzo. - ...graikiškos degtinės.
- Po taurelę? Gerai. - Pirmyn. Uzas tai uzas.
Kaip vėjo nupūsta, žinot.
- Taip. - Nekalbu apie Bobo Dilano dainą.
- Tai vėjuota sala. - Taip.
Vėjuota pas mus būna apie dešimt dienų per metus.
Likusį laiką ramiau.
- Sveiki. Prašom. - Taip. Sveiki.
Taurelė uzo.
- Ačiū. - Uzas.
- Visi kartu. - Žinoma.
- Taip. - Į sveikatą.
- Pirmyn. Į sveikatą. - Į sveikatą.
Jamas. Važiuojam.
- Mama! - Smagu?
Sakyčiau, taip.
Panašu į mano Prancūzijoje ragautą pastis, tik kitoks.
Kitoks reiškia stipresnis.
Jau jaučiu lengvą nuotaiką ore.
Nematau nė vieno nesišypsančio žmogaus.
Graikai turi magišką žodį – kefi.
Negaliu tiksliai išversti į anglų.
Jis reiškia gyvenimo džiaugsmą.
- Pamiršk problemas. - Taip.
Kad ir kas vyksta,
turi pakeist emocijas ir persijungt į laimę.
Matot, yra žmonių, turinčių krūvas problemų.
Bet jie ateina čia,
ateina į taverną, kur skamba muzika, ir pamiršta viską.
Turi paleisti.
Matau, kaip uzas padeda pasiekti kefi būseną,
bet jei tai nepadės, visada yra planas B.
Daužyti lėkštes?
Šitaip!
Taip!
Nagi.
Judžinai. Puiku. Bravo.
Sako, lėkščių daužymo tradicija prasidėjo senovės Graikijoje:
taip išvydavo piktąsias dvasias ir prikviesdavo džiaugsmą.
Du stikliukai uzo ir duokit man ką nors nusviesti.
Žinot, vos nenusviedžiau Janio.
Kefi yra sveiko proto filosofija.
Susitikt su draugais, atsipalaiduot, paleist problemas
ir skleist džiaugsmą ir meilę.
Linksmas vakaras. Tikra Graikijos dvasia.
Po vakarykščio uzo miegojau kaip kūdikis.
Dabar esu pasirengęs patyrinėti, ar galėčiau gyvent kaip vietos gyventojai,
taigi, vykstu į miestą.
Kalno viršūnėje puikuojasi Plaka, Milo sostinė,
kurioje gyvena maždaug 800 gyventojų.
Susitinku su Eleni, įvairių graikiškų dalykų eksperte,
kuri parodys man šį mažą gražų miestelį...
jei man pavyks ją rasti.
Jei atvirai, šios siauros gatvelės man atrodo pavojingos.
Ji galėjo konkrečiau nurodyti vietą.
Tikiuosi, einu teisingai.
Spėlioju it mesdamas kauliukus.
- Judžinai. - Eleni.
Šaunuolis. Jūs mane radot.
Puiki vieta susitikimui.
Vos tik išnirote iš už kampo, vėjas šiek tiek aprimo.
Turiu tokią galią.
Eleni augo Graikijoje graiko ir anglės šeimoje,
ir tai paaiškina, kodėl jos anglų kalba geresnė už mano.
Visi mano, kad balta ir mėlyna tiesiog yra Graikijos spalvos,
kaip Graikijos vėliava.
Bet 1938 metais Graikijos salas
nusiaubė cholera.
Tuometinis diktatorius Joanis Metaksas
liepė visiems išsibalinti namus
kalkakmeniu, o jis iš esmės yra
- stipri dezinfekavimo priemonė. - Dezinfekuoti.
Reikia keisti visą istoriją tuose lankstinukuose. Ar ne?
Ne itin patraukli istorija...
- Nekoks marketingas. - ...kaip Graikijos spalvos, tiesa?
Suprantu.
Ironiška, jog mėlyna spalva dominuoja
dėl to, jog buvo pigiausia.
- Ir vėl reikia keisti... - Keisti istoriją.
- Keisti naratyvą.
Dabar čia vyrauja ramybė ir taika,
bet tai pasiekta šimtmečiais sunkaus gyvenimo.
Nesu matęs tokių vingiuotų gatvių
- kaip šiame miestelyje. - Tam yra priežastis.
Šios gatvės tyčia nutiestos taip,
kad būtų beveik kaip labirintas.
Tikslas buvo, kad svetimšaliai
jose pasiklystų.
Nutuokiate, kodėl?
Neįsivaizduoju, bet tęskite.
Nuo senų laikų Milą siaubė piratai.
Ir todėl šis miestas pastatytas būtent taip.
Kad piratai pasiklystų, o gyventojai gautų laiko
pasiruošti arba pabėgti.
Piratai. Čia jau kita šneka.
Graikija susigalvojo ir kitų savitų būdų
dorotis su tuo, kas grasina jų gerbūviui.
Pavyzdžiui, piktoji akis.
Nes kartais lėkščių daužymo nepakanka.
Manau, esate girdėjęs apie piktąją akį?
Esu girdėjęs frazę... Ji ant skrybėlės.
Ant skrybėlės, ant papuošalų.
Ją galit matyti visur, kur eisite.
Jei kas nors jums pavydi,
jie jus nužiūrės.
Ir jei jūs neturėsite kažko panašaus, jūs susirgsite.
Gali imti skaudėti galvą ir ilgai nesiliauti.
Pasijusite pavargęs, išsekęs.
Ne visi su savimi turi piktąją akį, todėl jei sakote žmogui komplimentą,
arba žinote, kad jiems puikiai sekasi,
ir norite juos apsaugoti nuo kitų žmonių nužiūrėjimo,
turite juos apspjauti.
- Ir aš nejuokauju. - Juos apspjauti?
Turite apspjauti. Pavyzdžiui, jei noriu jums pasakyt komplimentą:
„Judžinai, man patinka jūsų marškiniai.
Atrodote labai patraukliai.“ Tada turiu...
...tris kartus, kviesdama Švenčiausiąją Trejybę.
Jei norėtumėte pagirti krautuvėlę ir pasakyti: „Kaip čia gražu...“
Aš nenoriu apspjauti šios ponios.
- Ji tikrai nesupyks. - Kodėl turėčiau apspjauti šią ponią?
- Būčiau jums dėkinga. - Štai.
Gerai.
Turite labai, labai, labai mielą krautuvėlę...
- Ir dabar turite... - ...čia.
- Štai taip. Bravo. - Puiku.
Geras. Tomai, tu puikus operatorius.
Suprask mane teisingai.
Eleni nuostabi.
Apie šią salą ji žino viską.
Apie šį miestelį žino viską.
Ar apie savo šalį aš žinau tiek pat, kiek ji apie Graikiją?
Ne.
Jaučiu šios salos pozityvų požiūrį.
Lyg čia galima būtų sau leisti tiesiog pamėginti.
Ir ketinu išmėginti vieną svarbiausių šios salos užsiėmimų.
Šefas Janis pakvietė mane kartu gaudyti šviežios žuvies viešbučio restoranui.
Bet jis nematė mano pasirodymo Škotijoje.
Ar jūs gimėte Mile?
Ne.
Aš iš šiaurinės Graikijos dalies.
Vienas draugas pasiūlė man darbą šioje saloje,
ir aš pamilau šią salą.
Ji nuostabi.
Man labai patinka, jog čia žmonės neskuba, nestresuoja.
Jie leidžia gyvenimui pačiam skleistis.
Aš abejoju,
ar man patiktų gyventi mažoje bendruomenėje,
nebent šalia būtų puikus golfo laukas.
Tai...
Tai gal ir pakeistų mano nuomonę.
Panašu, kad golfo lauko saloje nėra,
todėl man reikia kito hobio, tinkamesnio vietos gyvenimo būdui.
Žvejyba šioms saloms buvo gyvybiškai svarbus užsiėmimas tūkstančius metų,
o 95 proc. laivų priklausė smulkiems žvejams.
Susitinkame su kapitonu Andreasu.
Gimęs ir augęs Mile, jis tęsia ilgą žvejų dinastiją.
Žvejų valą, jei galima taip pasakyt.
Matau, Andreasas vilki žvejo kostiumu, tiesa?
Ar mums irgi jų reikia?
- Ar nereikia? - Galite apsivilkti, taip.
Galite apsivilkti, kad nesusiteptumėte.
- Tinka? - Puikiai.
Puikiai tinka.
Atrodote kaip normalus žvejys.
Atrodau kaip normalus kažkas.
Nors nesu senos žvejų dinastijos narys, kaip mūsų kapitonas,
imu įžvelgti gyvenimo atviroje jūroje malonumą.
Vajė, saulei pašvietus, vanduo tampa toks mėlynas.
Nuostabu. Spalvos, viskas.
Vaikystėje aš nežvejojau.
Mano tėtis nežvejojo. Niekas nežvejoja ir dabar.
Jei norite tinklu pagaudyt žuvies, atvykite čia.
Jis sako, kad jau atplaukėme.
Ten mūsų plūduras.
Andreasas užmetė tinklus vakar vakare,
kol aš gėriau uzą ir daužiau lėkštes.
Visko jis išmoko iš savo tėvo.
Jis pradėjo žvejot gana anksti, būdamas vos dešimties.
Jo tėvas taip pat anksti ėmė mokytis žvejybos iš jo senelio.
Taigi, tai ilga žvejų dinastija.
Andreasai, ar norit, kad jūsų sūnus būtų žvejys?
Tikrai ne.
Egėjo jūroje žuvų dabar nėr taip daug kaip anksčiau.
Todėl šis darbas dabar sunkesnis ir mažiau atlyginamas.
- Aštuonkojis. - Čia aštuonkojis.
Aštuonkojis!
Šiandien jums sekasi, tiesa?
Taip, vis dar sekasi.
- Nieko sau. - Mažas.
- Taip, ne. - Gal norit... Ne?
Ne.
- Nenorite? - Ne.
- Ne, tiek to. - Jį vis tiek teks mest atgal.
- Taip. - Mes jo neimsim.
- Jis grįžta į jūrą. - Mažas.
- Gerai. - Štai taip. Viso.
Viso.
Jis tai prisimins.
Kaip ir aš. Manau, jis mane nužiūrėjo.
- Norite pamėginti? - Man traukti?
- Pabandykime. - Tvirtai atsistokite.
O tada iš lėto, iš lėto traukit.
Taip. Puikiai.
Papūgžuvė.
- Papūgžuvė. - Papūgžuvė, būtent.
Papūgžuvė. Nemaža.
- Tikrai nemaža papūgžuvė. - Papūgžuvė.
Patinas. Štai mūsų pietūs. Viskas.
Lengviau pagaunama nei aštuonkojis,
papūgžuvė irgi dažnai patenka ant stalo šiose salose.
Užjaučiu tave. Tikrai.
Žiūrėkit... „Padėkit“, sako.
„Gal galit padėti?“ Gal ir galiu.
- Išmetam šitą atgal. - Norite išmest jį atgal?
Galim... Ne.
Pamėginkit.
- Be problemų. - Galim pamėginti.
Gerai. Štai taip.
- Štai taip. - Štai, žuvie. Tik pažiūrėk.
- Tiesiog meskite. - Aš ką tik išgelbėjau tau gyvybę.
Prisimink mane, gerai?
Pažiūrėk porą mano filmų.
Štai taip.
Manau, aš savo darbą jau padariau.
Padariau viską, kad jums padėčiau, vyručiai.
Nemanau, kad žmonės čia būtų išgyvenę tūkstančius metų,
jei mėtytų sugautas žuvis atgal į jūrą.
Žvejyba šiose salose dabar ne tokia,
kokia buvo prieš šimtą ar du šimtus metų.
Tai viena priežasčių, dėl ko Andreasas nelinki savo sūnui šios profesijos.
Manau, galiu teigti,
jog aš greičiausiai nesu sutvertas šiai salų gyvenimo veiklai,
tad sutarėme su Janiu išgerti alaus, bet tik sausumoje.
Mandrakija – vienas vaizdingiausių žvejų kaimelių saloje,
su stoginėmis valtims, vadinamomis syrmata, kur žvejai tradiciškai
saugo ir taiso savo brangias valtis.
- Jamas. - Būtent.
Ar jūsų šeima anksčiau tuo užsiimdavo?
Maisto verslu?
Mano tėvai turėjo taverną, kai man buvo kokie ketveri.
Mano pirmieji gyvenimo metai prabėgo virtuvėje,
tavernoje, aplink stalus, už kurių sėdėdavo žmonės.
Taip?
Spėju, tai mane nukreipė ten, kur esu dabar, link virtuvės šefo.
Ir ką jūsų tėtis mano apie tai, ką veikiate dabar?
Manau, jis džiaugiasi, kad tuo užsiimu.
O kaip jūsų tėvai? Ar jūs
- einate tėvų pėdomis? - Ne.
Gimtam miestely, kuriame augau,
aktorių nebuvo.
Mano tėtis, žinot, turėjo palikt mokyklą
gana anksti, kai jis tebuvo paauglys
ir jam teko dirbti, kad padėti žinot...
- Padėti išlaikyti šeimą. - ...išlaikyti šeimą.
Taigi, jiems svarbiausia buvo, kad baigčiau mokslus.
O ką aš dariau? Nežiūrėjau į mokslus rimtai.
Aš buvau toks, žinot, tokia didelė klaida, šeimoje.
- Pamenat, ką sakė tas žvejys? - Taip. Jis nenorėjo, kad jo sūnus...
- Būtent. - ...būtų žvejys.
Ir, žinot, aš nemanau, kad mano tėvai norėjo, jog tapčiau aktoriumi.
O kaip jaučiatės, kad jūsų vaikai irgi tuo užsiima?
Nebuvo lengva tai priimti,
- nes tai viena sunkiausių profesijų... - Taip.
...kalbant apie pragyvenimą.
Bet jiems abiem neblogai sekasi.
- Aš jais abiem didžiuojuosi. - Už tai ir išgerkim.
Taip.
Dar po vienos puikios nakties, už kurią ačiū Hipnui,
graikų miego dievui, esu pasirengęs tęsti salos pažinimą.
Esu pakviestas į religinę šventę,
kurią čia švenčia visos šeimos.
Bet negaliu vykti tuščiomis.
Mes vykstame į kitą salą, apie kurią man vakar pasakojo Janis.
Toje saloje pirksim puikaus sūrio,
nes ten yra daug ožkų.
Maniau, gal atsivešiu sūrio į šventę
o gal ir ožką.
Nesu tikras, ar man pakaks graikų kalbos žinių sužiūrėti keltą,
tad puiku, jog man padės Eleni.
Eleni!
Mūsų laukia dar vienas nuotykis.
Manau, puiki diena peršokt į kitą salą.
- Ką pasakysit? - Pirmyn.
- Ar čia keltas? - Ne, mums prireiks
truputį didesnio laivo.
Kelionės tarp salų ėmė plisti 1960 m., kai kelionių žurnalistus,
hipius bei taupius keliautojus ėmė traukti šių salų gėrybės.
Keltai neplaukioja, jei pernelyg vėjuota.
Bet šiandien plaukti keltu saugu. Bent jau taip tikiuosi.
Gerai. Štai jūsų bilietas.
Laivo bilietas.
Norite sėsti priekyje, kur gražus vaizdas?
Kaip jums patinka jūsų kelionės po Europą?
Kiekvienoje šalyje skirtingi nuotykiai.
Jei jums patinka uodai,
- jums patiks Švedija birželį. - Tikrai?
Škotija labai patiko, žinote.
Škotijoje aptikau savo šeimos šaknis.
Tai įdomu.
Sen Tropeze gana gražu.
Ir tai Europa, suprantat?
Man patinka Europa dėl skirtingos kultūros,
istorijos, pavyzdžiui, Graikija...
Ji egzistuoja tūkstančius metų... 7 000 ar 8 000 metų.
Žinome, kad žmonės atplaukdavo į Milą
jau mažiausiai prieš 11 000 metų.
Įsivaizduojate, prieš 11 000 metų
čia plaukiojo žmonės.
Dabar šį atstumą įveikiau per 30 min.
Kimolas yra mažesnė sala nei Milas. Čia gyvena 900 žmonių.
Ją pasiekti galima tik laivu, tad ji gana nepaliesta išorinio pasaulio.
Susitinkam su Andoniu, trečiosios kartos ožkų augintoju...
Vajė.
...kuris spaudžia 15 skonių sūrį ir augina virš 500 ožkų.
Aš jaučiuosi mažuma.
Gana draugiška ožkytė.
Kramto mano pirštą.
Ir koks skonis?
Nesuėsk mano kelnių!
Ne. Marškinių neėsk.
- Jos ėda viską. - Nes dabar šėrimo metas.
Taip, bet aš turiu vos vienus marškinius.
Ožkų auginimas – vis dar esminė salų gyvenimo dalis,
tad Andonis nori mane kai ko išmokyti.
Andonis klausia, gal sutiktumėte padėti
pamelžti ožkas?
Žinoma. Klausykit, juk viskam būna pirmas kartas.
Melšime jas visas?
O Dieve.
Andonis parduoda žymų graikišką sūrį, vadinamą manoura.
O šiam sūriui jam reikia daug ožkų pieno.
Sugnybiate galiuką,
tada braukiate pirštais žemyn.
Nesijaudinkite, ji – gerose rankose.
Juokauju.
Gerai, taip!
Regis, pavyksta.
Andonis sako, kad jam labai reikia darbininkų ūkyje,
tad jis...
Jums ką tik pasiūlė darbą.
Kada galiu pradėt?
Vakar.
Vakar?
Regis, radau kitą savo pašaukimą.
Ožkų auginimas. Vargeli, žinokit, sunki profesija.
Asmeninė mano melžimo technika būtų sučiupti,
tada braukti pirštais žemyn.
Žemyn.
Tada ištrykšta gera čiurkšlė.
Tiesa? Ištrykšta.
Eime. Pasiimsiu tai su savim.
Gerai?
Sako: „Galėsit įsipilti sau į kavą“.
Tai vadinu kandžiu juokeliu.
Man išmokus melžt ožkas,
atėjom į Andonio šeimos krautuvėlę
įsigyti manoura šventei.
Štai jų sūrių krautuvė.
Pažvelkite į nuotrauką.
Tai Andonio senelis, išmokęs jį...
- Senelis. - ...visko, ką jis žino.
O čia jo tėvas.
Trys kartos čia.
Nereikia nė sakyti,
matau panašumą...
Veidas.
Štai čia.
Kaip jūs patenkintas sūnaus darbu?
Sako, kad labai patenkintas,
jog jis išplėtė verslą, nes labai jį mylėjo.
Labai gerbiu Andonį.
Šeimos verslas perduodamas iš kartos į kartą.
Tai bendras bruožas čia.
Ačiū, Andoni.
Taip. Smagu buvo susipažinti. Sėkmės.
Manau, Europoje tai pasitaiko dažniau nei mano gimtinėje, Šiaurės Amerikoje.
Manau, kad puiku, kai vaikai dirba kartu su tėčiais.
Aš irgi dirbau su sūnumi.
Tai labai praturtinanti patirtis.
Įsigijęs paties geriausio sūrio,
skubu ruoštis paskutiniam savo vakarui saloje.
Ši šventė vyksta Milo pietuose,
Šventojo Kryžiaus bažnyčioje.
Buvau pakviestas sudalyvauti šventosios Elenos atlaiduose,
kasmetinėje graikų ortodoksų šventėje,
su maldomis, žvakėmis ir smagiu vakarėliu.
Labiau vietinio susibūrimo nerasi.
Visi čia pažįsta vieni kitus.
- Mes turime jums dovaną. - Man dovaną?
Taip.
Čia mūsų salos tradicinis patiekalas.
Aštuonkojis?
Jūs viešite mūsų saloje.
Šįvakar paskutinis jūsų vakaras čia,
o kultūrą pažįsti per maistą.
Panašus į dešrainį.
Abejoju, ar aštuonkojo ragavimas
padės man pasiekti Janio apibūdintą kefi būseną,
bet jei jau čia esu...
- Jis dar... - Skanu.
Taip.
- Labai skanu. - Labai malonu.
Atvedžiau kai ką su jumis susipažinti.
- Judžinas. Tėvas... - Pasisveikinkite su Tėvu...
- Kaip laikotės? - Malonu susipažinti.
Man viskas gerai, dėkoju.
Dabar išties pasijutau vienu iš vietinių.
- Jums patinka Milas? Ne. - Labai patinka Milas.
Kunigas su humoro jausmu visad gerai.
Labai miela bažnytėlė.
Gal norite apsidairyti po vidų?
Taip.
Gerai. Eime kartu.
Jis sako: „Jums tai bus dvasinė patirtis“.
Vienuolis.
- Gerai. - Kaip vienuoliui.
Eikite paskui mane. Trumpai apsidairysime.
Įėjus į vidų, žmonės paima žvakę ir uždega.
Sakoma, kad žvakės dūmais kyla į dangų jūsų maldos.
Taip?
Trys žvakės už mano šeimą.
Manau, kad net jei nesate religingas,
buvimas šioje vietoje – tam tikra dvasinė patirtis.
Manau, kad žvakės dūmas
juk visų maldas kelia, tiesa?
Būtent.
Tai buvo absoliučiai nuostabus vakaras.
Priimu kefi filosofiją. Šįvakar ją pajutau.
Draugai, šeimos susirenka kartu. Tai lyg ir meilės šventė.
Manau, Milas man reikš rūpinimąsi kaimynais, pagalbą,
šeimos darbą, perduodamą iš kartos į kartą,
iš tėvo sūnui.
Man akivaizdu, kad graikams šeima visad pačiame centre,
ir ji labai svarbi, kad gyvenimas saloje taptų įmanomas.
Geriausiu atveju, šeima neleis tau nuklysti iš kelio,
padės suprasti pasaulį aplink.
Atvykau į Graikiją tikėdamasis pažvelgt į praeitį,
bet Milas man priminė, kad svarbu
vertinti tai, ką turime dabar ir savo artimuosius.
Bravo!
Kitoje serijoje...
Paskutinė mano lankoma šalis Europoje.
Ispanija.
Tebūnie flamenkas.
- Karališkas liuksas. - Tiks.
Tai iš tiesų svarbiausia metų diena.
Beprotystė.
Čia tas takas?
Jei išgirsiu bent vieną girgždelėjimą, suksiu atgal.
Pirmyn!
Buvo linksma.
Išvertė Egidija Namavičė