Hovorí sa, že cestovať znamená žiť.
Možno áno, pokiaľ z vás deň strávený na letisku nevycicia všetok život.
Kam inam máte prísť o dve hodiny skôr,
len aby ste sa až nebezpečne
priblížili k dvojhodinovému meškaniu?
Aj napriek tomu si myslím, že mi minuloročné cestovanie prospelo.
Zdá sa, že mi rozšírilo obzory.
Do istej miery.
A tak sa vydám na miesto, ktoré zjavne musí zdolať
každý uznávaný cestovateľ.
Pokorím Európu.
Tak dobre. Kde presne sme?
Prejdem celý kontinent.
Od samotného vrchu až po úplný spodok.
Vydám sa mimo vychodených chodníčkov, odhalím skryté skvosty...
Natáčaš to?
...a prijmem v sebe začínajúceho dobrodružného ducha.
Pozrite. Nedržím sa.
Sú priamo tu. Čo to je? Úklon?
Vycibrím svoje chuťové poháriky...
Páni, výborné.
Hrozno je pripravené.
...a pokúsim sa žiť ako miestni.
Vitajte u mňa v dedine.
Šialenstvo.
Zachránil som ťa. Nezabudni na mňa.
Všetky svoje obavy zavriem do kufra...
Už idú.
Nikdy neviete, čo urobí telo v úplnom strachu.
Nič podobné som od detstva nerobil.
...a vyrieknem tri slová,
ktoré som nikdy nepovedal.
Pripravený na vzlet.
EUGENE LEVY: NEOCHOTNÝ CESTOVATEĽ
EURÓPA
Moja európska odysea pokračuje.
A dnes som sa ocitol v krajine, ktorá svetu dala filozofiu,
demokraciu, olympijské hry a olivy.
Samé dôležité veci.
Ale len jedna z nich vykúzli výborné martini.
GRÉCKO
Ak by bol svet rodina, Amerika by predstavovala búrlivého tínedžera
a Grécko múdreho starého otca.
Hoci by mal záľubu pokyvkávať hlavou na popoludňajšom slnku.
Nachádzam sa na úchvatnom ostrove Milos, ktorý má len päťtisíc obyvateľov,
a zamýšľam sa, či sa na tomto ostrovčeku naučím niečo,
čo by mi pomohlo lepšie pochopiť život.
Sranda, sotva som prišiel a už sa cítim ako filozof.
Z Talianska do Grécka som cestoval naprieč Stredozemným morom
a zelené kopce Toskánska som vymenil za podstatne drsnejšiu krajinu.
Grécko má až šesťtisíc ostrovov, plus-mínus, čo je ohromujúce.
Patrí k najslnečnejším miestam na svete,
s približne 300 slnečnými dňami v roku.
A tu, v tomto nádhernom prístave pri Egejskom mori, slnko poriadne praží.
Preto sa idem ukryť do tieňa svojho hotela.
- Dobrý, dobrý, pán Levy. - Zdravím.
- Vitajte na Milose. - Volajte ma Eugene.
- Ja som Andreas. - Andreas.
Miestny šofér. Odveziem vás do hotela.
- Vďaka. - Prosím.
Ste tu prvýkrát?
Som prvýkrát v Grécku. Nie je to pôsobivé?
Grécko si predstavujem ako krajinu
s kráľovsky modrou oblohou a jasnobielymi budovami.
Presne ako v Mamma Mii.
O kráse tejto krajiny som už počul,
no, žiaľ, o týchto útesoch nepadlo ani slovko.
Nechoďte po kraji, Andreas.
- Nie. - Choďte bezpečne.
Pritlačte sa k stene, ako sa hovorí.
- K stene. - Áno.
Takéto cesty v Toronte nenájdete.
Priznávam sa, som chlapec z mesta, a rozhodol som sa navštíviť Milos,
pretože je to jeden z menších a tradičnejších ostrovov.
A som zvedavý, až zistím, čo tunajší život obnáša.
Áno. To bolo dobré.
Než sa ponorím do života miestnych,
chcem si dopriať pobyt v päťhviezdičkovom hoteli Milos Cove.
A keďže sme v mojom seriáli,
neprekvapí vás, keď poviem, že je to pre začiatok dosť dobré miesto.
Cena začína už od 400 dolárov za noc
a je to na míle vzdialené od rybárskych domčekov, ktorými je ostrov známy.
Dobrý deň, pán Levy. Ako sa máte? Vitajte v Milos Cove.
Vitajte na Milose.
Yannis, spolu so synom Andreasom, pôvodne pochádzajú z Atén,
no ostrov si zamilovali ostrov a mali bláznivý sen postaviť si tu hotel.
Nádhera.
Tu je náš obľúbený kút.
Krása.
Bola to pláž, keď som bol malý, chodili sme sem na dovolenku
s celou rodinou. Trávili sme tu naše letá.
Toto miesto je vášnivým projektom tohto otca a syna,
ktorí sedem rokov budovali svoju víziu.
Ako sa vám spolu pracuje?
Dobre? Ide to ako po masle?
Jasné. Užívam si to, väčšinu času.
Dobre.
Máte svoje chvíľky?
- Áno. - Máte aj nezhody.
Nech sa stane čokoľvek, je môj otec a ja jeho syn.
Hotel pre nás predstavuje rodinu.
Myslím tým, že svojich hostí a aj zamestnancov
považujeme za rodinu.
Sme veľká rodina.
O práci s rodinou čosi viem,
takže mi neostáva nič iné, len obdivovať, čo tu spoločne dosiahli.
Vaša vila.
Poďte ďalej, prosím.
Toto je váš domov na najbližších pár dní.
- Páni. Páči sa mi, Yannis. - Áno?
- Veľmi. - To rád počujem.
Viete, máte tu všetko.
Môžete mať súkromného šéfkuchára,
kúpeľné procedúry.
Nemusíte sa odtiaľto pohnúť.
Môžete tu ostať navždy.
Tak, aký je život na ostrove?
Všetci sa tu poznajú.
Ak si chcete zachovať tajomstvo,
to, čo sa stane na Milose, neostane na Milose.
Takže, Eugene, užite si svoju vilu a aj ostrov.
Ďakujem, Yannis.
Nemusí mi to hovoriť dvakrát.
Pretože takto si predstavujem nebo.
- Áno? Zdravím. - Pán Levy.
Šéfkuchár hotela Yanni
sa tu zastavil s niečím pod zub.
Priniesol som vám drobnosť od tímu.
Chobotnicu z miestnych zdrojov na našom domácom chlebe – bruschette.
Chobotnica z miestnych zdrojov?
A išlo to tak dobre.
V Grécku ju nájdete všade,
najmä na tomto ostrove.
Pozrite, „nikdy“ je rázne slovo. Ale môžem ho úprimne použiť.
Pretože nikdy nezjem chobotnicu.
Skrátka... Nemôžem.
Viem, ako vyzerajú, chápete?
To sa nestane.
Ak sa chcete zorientovať na novom mieste,
mali by ste navštíviť miestny bar.
Preto som sa vybral za Yannisom na drink.
- Zdravím. Vitajte. Ako sa máte? - Našiel som to.
Áno, posaďte sa, prosím.
Phatses je jedna z mála taverien na ostrove.
Mnohí obyvatelia ostrova si sem po práci prichádzajú oddýchnuť.
No, sem sa chodíme zabaviť.
Počúvame hudbu, popíjame a dobre sa bavíme.
- Vidím, že ste začali. - Áno. Pijem.
Dáte si ouzo?
Ouzo je tradičný...
- Ouzo? - ...grécky alkohol.
- Ochutnáte? Dobre. - Áno, dajme si ouzo.
Tomu hovorím vánok.
- Áno. - Ako v pesničke od Dylana.
- Je to veterný ostrov. - Áno.
Ale vlastne tu fúka, povedzme, že tak desať dní v roku.
Po zvyšok roka nie.
- Dobrý večer. Páči sa. - Dobrý.
Pohárik ouza.
- Ďakujem. - Ouzo.
- Všetci spolu. - Áno.
- Nazdravie.
- Áno.
Pijeme.
- Mama! - Dobré?
Vlastne áno.
Ako pastis vo Francúzsku, ale trochu iné.
A tým iné myslím silnejšie.
Už cítim pohodovú atmosféru.
Niet tu človeka, ktorý by sa neusmieval.
V Grécku máme kúzelné slovíčko: kefi.
Neviem ho dobre preložiť.
Znamená to radosť zo života.
- Zabudnite na problémy. - Áno.
Nech sa stane čokoľvek,
musíte zmeniť svoje emócie a ísť za šťastím.
Viete, sú tu ľudia, ktorí majú plno problémov.
Ale keď sem prídu,
keď prídu do taverny so živou hudbou, na všetko zabudnú.
Musíte mať možnosť uvoľniť sa.
Chápem, že by ouzo mohlo dopomôcť človeku zažiť kefi,
ale ak by to nevyšlo, je tu plán B.
Rozbiť taniere?
Takto!
Áno!
- Páni! - Do toho.
Eugene. To je ono. Bravó.
Hovorí sa, že rozbíjanie tanierov sa začalo v starovekom Grécku.
Malo odohnať zlých duchov a priniesť ľuďom radosť.
Dva poháriky ouza a hodím tam o zem aj niečo ďalšie.
Skoro som hodil aj Yannisa.
Kefi je filozofia zdravého rozumu.
Stretnutie s priateľmi, odreagovanie sa, zabudnutie na veci
a rozdávanie radosti a lásky.
Zábavný večer. Začínam cítiť gréckeho ducha.
Vďaka včerajšiemu ouzu som spal ako bábätko.
Teraz som pripravený zistiť, či dokážem žiť ako pravý ostrovan,
a preto vyrážam do mesta.
Plaka, hlavné mesto Milosu, sa nachádza na vrchole kopca
a žije tu asi len 800 ľudí.
Mám sa stretnúť s Eleni, expertkou na grécke veci,
ktorá ma má týmto pekným mestečkom povodiť...
ak ju nájdem.
Ak mám byť úprimný, je to celkom risk, všade sú samé uličky.
Kiežby mi opísala to miesto podrobnejšie.
Dúfam, že idem dobrým smerom.
Teraz je to ako hod kockou.
- Eugene. - Eleni.
Jéj! Výborne, našli ste ma.
Krásne miesto na stretnutie.
A keď ste vyšli spoza rohu, začalo menej fúkať.
To sa mi stáva.
Eleni vyrástla v Grécku. Jej otec je Grék a mama Angličanka,
čo vysvetľuje, prečo hovorí spisovnou angličtinou lepšie než ja.
Všetci si myslia, že biela a modrá sú farbami Grécka.
Vo vlajke áno.
Ale v roku 1938 na gréckych ostrovoch vypukla epidémia cholery.
Vtedajší diktátor Joannis Metaxas
nariadil všetkým vybieliť svoje domy,
pretože na bielenie sa využíva vápno.
- Silný dezinfekčný prostriedok. - Dezinfekcia.
Pre turistov treba vymyslieť niečo iné. Áno?
Nepredáva to tak dobre...
- To nie. - ...ako to, že sú to farby Grécka.
Nie, viem.
A ironicky, jediný dôvod, prečo je tu toľko modrej, je,
že to bola najlacnejšia farba.
- Znova, musia... - Zmeniť príbeh.
- Zmeniť.
Teraz je to možno pokojné a nádherné miesto,
ale trvalo stáročia ťažkostí dostať sa sem.
Ešte som nevidel kľukatejšie uličky...
- ...než v tomto meste. - Má to svoj dôvod.
Zámerne postavili všetky ulice také kľukaté,
skoro ako v labyrinte.
Chceli, aby sa ľudia,
ktorí to tu nepoznajú, ľahko stratili.
Tipnete si prečo?
Nie, neviem, prečo by to malo zmysel, ale hovorte.
Už od počiatku mal Milos problémy s pirátmi.
A to je jediný dôvod, prečo ich postavili takto.
Išlo o to, aby sa piráti stratili, a tak mali domáci čas
vysporiadať sa s nimi alebo ujsť.
Tak piráti. To je niečo.
Gréci vynašli aj ďalšie jedinečné spôsoby,
ako sa ochrániť pred hrozbami.
Napríklad modré oko.
Pretože niekedy vám na ochranu nestačí rozbiť pár tanierov.
Nepočuli ste o modrom oku?
To pomenovanie som počul... Tu je na klobúku.
Je na klobúku a uvidíte ho aj na šperkoch.
Bude takmer všade.
Ide o to, že ak je niekto závistlivý
a závidí vám, môže vás urieknuť.
Ak nemáte na sebe takéto modré oko, budete vám potom veľmi zle.
Nebudete sa vedieť zbaviť migrény.
Budete unavený a otupený.
Nie každý ho chce však nosiť, takže ak niekomu dáte kompliment,
alebo viete, že sa mu darí
a chcete ho ochrániť pred urieknutím iných ľudí...
- Áno. - ...musíte ho opľuť.
- Nežartujem. - Musíte ho opľuť?
Musíte ho opľuť. Takže ak vám poviem:
„Eugene, dnes máte krásnu košeľu.
Pristane vám to.“ Potom musím...
trikrát na vzývanie Svätej Trojice.
Ak chcete pochváliť obchod a povedať: „Všetko je tu úžasné.“...
Nechcem tú pani opľuť.
- Bola by som rada. - Prečo ju opľuť?
- Ocením to. - Vidíte.
Dobre.
Máte veľmi, veľmi, veľmi pekný obchod.
- A teraz musíte... - Tak.
- To je ono. Bravó. - Výborne.
Tak dobre. Tom, výborná práca za kamerou.
Necháp to zle.
Eleni je skvelá.
O ostrove vie všetko.
A aj o tomto meste.
Viem toho o svojej krajine toľko, ako vie ona o Grécku?
Nie.
Začínam si osvojovať prístup „dokážem to“.
No ja sa skôr riadim filozofiou „môžem to skúsiť“.
Chystám sa vyskúšať niečo, čo je základom ostrovného života.
Šéfkuchár Yanni ma berie k zdroju čerstvých rýb pre hotelovú reštauráciu.
Ale nevidel moje vystúpenie v Škótsku.
Narodili ste sa na Milose?
Nie.
Vlastne pochádzam zo severného Grécka.
Kamarát mi ponúkol prácu na ostrove
a zamiloval som si ho.
Je nádherný. A úžasný.
Páči sa mi, že tu ľudia nie sú uponáhľaní, pre nič sa nestresujú.
Nechávajú život, nech sa odvíja sám.
Neviem, či by sa mi...
páčilo žiť v maličkej komunite, jedine že by vedľa bolo golfové ihrisko.
To by bolo...
To by zmenilo môj pohľad na vec.
Zdá sa, že na ostrove nie je žiadne golfové ihrisko,
preto si musím nájsť nový koníček, ktorý sa sem viac hodí.
Rybolov je pre ostrov nesmierne dôležitý už niekoľko tisíc rokov,
pričom asi 95 percent lodí patrí drobným rybárom.
Máme sa stretnúť s kapitánom Andreasom.
Narodil sa a vyrástol na Milose a pochádza z dlhého rodu rybárov.
Alebo úplného húfu rybárov, ak chcete.
Vidím, že Andreas má na sebe svoj rybársky odev, je tak?
Aj nám ho treba?
- Alebo sme v pohode? - Môžete si ho obliecť.
Môžete si ho obliecť na ochranu.
- Môže byť? - Dokonalé.
- Páni. - Sedí dokonale.
Vyzeráte ako poriadny rybár.
No, vyzerám ako poriadny...
Hoci som sa nenarodil do rybárskej rodiny ako náš kapitán,
začínam vidieť čaro života na otvorenom mori.
Teda, keď svieti slnko, voda je úplne modrá.
Je to úchvatné. Tie farby, všetko.
Keď som bol malý, na ryby som nechodil.
Otec nerybárčil. Nikto z rodiny.
Ak sa chystáte loviť ryby použitím siete, toto je na to najlepšie miesto.
Povedal, že sme tu.
Naša bója je tamto.
Andreas nahodil rybárske siete včera večer,
keď som ja popíjal ouzo a rozbíjal taniere.
Všetko, čo vie, sa naučil od svojho otca.
Začal ako malý, keď mal tak desať rokov.
Aj jeho otec rybárčil od detstva s jeho starým otcom.
Takže majú v rodine dlhú tradíciu.
Andreas, chcete, aby bol rybárom aj váš syn?
To bolo rázne nie.
V Egejskom mori žije menej rýb než kedysi.
Preto je táto práca ťažšia a nie je tak dobre ohodnotená ako voľakedy.
- Chobotnica. - To je chobotnica.
Chobotnica! Páni!
Máte šťastný deň.
Ešte žije.
- To je niečo. - Tá je malá.
- Áno. Nie. - Chcete... Nie?
Nie.
- Deje sa niečo? - Nie.
- Nie, nevadí. - Vrátime ju do mora.
- Hej. - Tú si neberieme.
- Vráti sa do mora. - Je malá.
- Dobre. - Tak. Maj sa.
Pá.
Páni, to si zapamätá.
A ja tiež. Mám pocit, že ma uriekla.
- Skúsite to? - Mám to potiahnuť?
- Pozrime sa. - Spevnite sa.
A pomaly, už ide.
Dobre. Výborne.
Ploskozubec.
- Ploskozubec. - Presne.
Ploskozubec. A veľký.
- Veľký. - Ploskozubec.
Je to samec. Náš dnešný obed. To máme vyriešené.
Ploskozubec sa loví o niečo ľahšie než chobotnica
a takisto je na ostrove obľúbenou pochúťkou.
Je mi ťa ľúto. Naozaj.
Hovorí: „Zachráň ma.“
„Vieš mi nejako pomôcť?“ No, možno áno.
- Hoďme ho naspäť. - Chcete ho hodiť vy?
Môžeme... Nie.
Skúste to.
- Pokojne. - Skúste.
Tak dobre, ideme.
- To je ono. Len... - Ideme, kamarát. Pozrime sa.
- Hoďte ho. - Zachránil som ťa.
Nezabudni na mňa, dobre?
Pozri si pár mojich filmov.
To je ono.
No, tak tu som asi skončil.
Viac vám pomôcť nemôžem.
Nemyslím, že ľudia na ostrove tu prežili tisíce rokov tak,
že hádzali ryby späť do mora.
Rybolov na ostrovoch nie je to,
čo býval pred sto, dvesto rokmi.
Je to jeden z dôvodov, prečo Andreas nechce, aby sa ním živil jeho syn.
Asi môžeme povedať,
že nie som stvorený pre tento prvok ostrovného života,
preto som súhlasil, že sa s Yannim stretnem pri pive, ale jedine na súši.
Mandrakia patrí medzi najmalebnejšie rybárske dedinky ostrova.
Nachádzajú sa tam hausbóty zvané syrmata, ktoré tradične používali rybári
na uskladnenie a údržbu svojich drahocenných plavidiel.
- Yamas. - Presne tak.
Aj vaša rodina pracovala v tejto oblasti?
S potravinami?
Keď som mal asi štyri roky, moja rodina vlastnila tavernu.
Prvé roky svojho života som strávil v kuchyni,
v taverne, medzi stolmi a zákazníkmi.
Áno?
A asi to ma doviedlo k tomu, že sa teraz živím ako šéfkuchár.
Čo si o tom myslí váš otec?
Myslím si, že je nadšený.
A čo vaša rodina? Ste...
- ...povedzme, v rodinnom biznise? - Nie.
Keď som vyrastal, v mojom rodnom meste
sa nikto nevenoval herectvu.
Môj otec musel odísť zo školy
veľmi skoro, ešte keď bol tínedžer
a musel pracovať, aby pomohol...
- Rodine. - ...aby pomohol rodine.
Takže, išlo o to, aby sme získali vzdelanie.
A čo som urobil? So vzdelaním som si nelámal hlavu.
Bol som, som tá veľká čierna ovca rodiny.
- Pamätáte si, čo povedal rybár? - Nechcel, aby bol...
- Presne. - ...syn rybár.
Ani moji rodičia asi nechceli, aby som sa venoval herectvu.
Aký máte pocit z toho, že sa tomu venujú aj vaše deti?
Nebolo jednoduché to hneď prijať,
- lebo touto prácou si zarobíte... - Áno.
...ťažšie.
Ale obom sa im darí, viete?
- Na oboch som hrdý. - Pripime si na to.
Áno.
Verím, že vďaka Hypnosovi, gréckemu bohovi spánku,
som mal pokojnú noc a som pripravený pokračovať v ostrovnom vzdelávaní.
Pozvali ma na sviatok svätých,
náboženskú slávnosť, ktorá sa vryla do života tunajšej rodiny.
Ale nemôžem sa tam ukázať s prázdnymi rukami.
Mierime na ostrov, o ktorom mi včera povedal Yanni.
Vyrábajú tam výborný syr,
lebo tam žije veľa kôz.
Napadlo mi, že by som na slávnosť mohol priniesť syr
či kozu.
Neviem, či moja gréčtina postačí, aby som sa dostal na trajekt,
no našťastie ma bude sprevádzať Eleni.
Eleni!
Vydávame sa na ďalšie dobrodružstvo.
Dokonalý deň na prehliadku ostrovov.
- Čo poviete? - Poďme.
- To je trajekt? - Nie,
budeme mať niečo väčšie.
Cestovanie po gréckych ostrovoch sa začalo v 60. rokoch, odvtedy
hedonistické pôžitky ostrovov priťahujú členov smotánky, hipisákov a cestovateľov.
Trajekty nevyplávajú, ak je príliš veterno.
Dnes je to však bezpečné. Aspoň tomu verím.
Dobre. Váš lístok.
Môj lístok na jazdu.
Dopredu, aby sme mali dobrý výhľad?
Ako sa vám zatiaľ páči cestovanie po Európe?
Každé miesto prináša iné dobrodružstvo.
Ak máte radi komáre,
- v júni sa vám bude páčiť vo Švédsku. - Áno?
No a Škótsko ma dosť nakoplo.
Mám odtiaľ korene.
To muselo byť zaujímavé.
Saint-Tropez je krásne.
A som v Európe, chápete?
Európu mám rád, pretože je to odlišná kultúra,
história, je tu Grécko...
Jeho história siaha až tisícky... sedemtisíc, osemtisíc rokov dozadu.
Vie sa, že ľudia navštevovali Milos
už takmer, uf, pred 11-tisíc rokmi.
Je neuveriteľné, že ľudia tadiaľto prvýkrát cestovali
pred 11-tisíc rokmi.
A ja som tú istú vzdialenosť precestoval za polhodinu.
Kimolos je ešte menší než Milos, má len 900 obyvateľov.
Dostanete sa sem jedine loďou, takže je vonkajším svetom celkom nedotknutý.
Stretávame sa s Antonisom, treťou generáciou chovateľov kôz...
No teda.
...ktorý vyrába 15 rôznych príchutí syrov a chová viac ako 500 kôz.
Sú v presile.
Je kamarátsky.
Žuje mi prst.
Čo cítiš?
Nohavice nie!
Nie. Ani košeľu.
- Viem, všetko žerú. - Je ich čas na žrádlo.
Ale ja mám len jednu košeľu.
Chov kôz je stále dôležitou súčasťou života na ostrovoch,
takže Antonis ma chce čo-to naučiť.
Pýta sa, či mu chcete pomôcť a podojiť niektoré zo zvierat?
Iste. Všetko je raz po prvýkrát.
Podojíme všetky?
Preboha.
Antonis predáva známy grécky syr zvaný manoura.
A pre jeho výrobu potrebuje kozie mlieko, veľa kozieho mlieka.
Hore stlačíte
a potom presuniete prsty po jednom dole.
Nebojte sa, je v dobrých rukách.
Žartujem.
Dobre, áno!
Asi sa do toho dostávam.
Antonis hovorí, že zúfalo potrebuje zamestnancov,
takže...
Práve vám ponúkol prácu.
Kedy začínam?
Včera.
Včera?
Asi som si našiel nové povolanie.
Pasenie kôz. Teda, poviem vám, je to ťažká práca.
Mojou technikou pri dojení kôz bolo chytiť
a potom posunúť prsty nadol.
Dole.
A potom to bude pekne striekať.
Hej? Potečie to.
Poďme. A toto si vezmem.
Dobre?
Vraj do kávy.
Dobre, tomu hovorím vtip.
Dojenie kôz som už celkom zvládol,
a tak mierime do Antonisovho rodinného obchodu,
kde kúpim manouru na sviatok svätých.
Ich obchod so syrom.
Pozrite na tú fotku.
Je to Antonisov starý otec, ktorý ho naučil...
- Starý otec. - ...všetko, čo vie.
FARMA SAMPLO MÄSIARSTVO
- A otec. - Páni.
Tri generácie.
Ani ste mi nemuseli hovoriť,
lebo vidím...
Tú tvár.
Presne.
Myslíte, že syn odvádza dobrú prácu?
Vraj je veľmi rád,
pretože ho to baví a podnikanie napreduje.
Antonisa skutočne rešpektujem.
Rodinné podnikanie sa dedí z generácie na generáciu.
SMOTANA Z KOZIEHO MLIEKA
Je to tu bežné.
Ďakujem, Antonis.
Áno. Veľmi ma tešilo. Veľa šťastia.
Myslím, že v Európe je to častejšie než doma v Severnej Amerike.
Je skvelé, ak môžu deti pracovať s otcami.
Aj ja som pracoval so synom.
Je to veľmi obohacujúca skúsenosť.
Mám najchutnejší kozí syr, aký sa dá kúpiť,
a som pripravený zažiť posledný večer na ostrove.
Sviatok svätých sa koná na juhu ostrova Milos,
v Kostole svätého kríža.
Pozvali ma na oslavu sv. Heleny,
každoročné podujatie v gréckom pravoslávnom kalendári,
ktoré zahŕňa modlitby, sviečky a veľkú oslavu.
Lokálnejší zážitok nezažijem.
Každý každého pozná.
- Máme pre vás dar. - Pre mňa?
Áno.
Srdce a duša ostrova.
Chobotnica?
Ste na ostrove.
Ste tu posledný večer,
a aj vďaka jedlu dokážete pochopiť kultúru.
Vyzerá to ako hotdog.
Nie som si istý, či mi zjedenie chobotnice
pomôže dosiahnuť stav kefi, ako ho opísal Yannis,
ale keď si v Grécku...
- Stále žuj... - Dobré.
Áno.
- Výborné. - Skvelé.
Chcem vás niekomu predstaviť.
- Eugene. Otec... - Otec...
- Ako sa máte? - Teší ma.
Mám sa dobre, ďakujem.
Teraz mám naozaj pocit, že som medzi miestnymi.
- Páči sa vám Milos? Nie. - Zbožňujem ho.
Kňaz so zmyslom pre humor je skvelý.
Toto je krásny kostolík.
Chcete sa pozrieť dnu?
Áno.
Poďme spolu.
Hovorí, že je to pre vás duchovný zážitok.
Mních.
- Dobre. - Ako mních.
Poďte za mnou, nazrieme tam.
Takže, keď tam ľudia vstúpia, vezmú sviečku a zapália ju.
Berú to tak, že dym zo sviečky je ich modlitba, ktorá stúpa do neba.
Áno?
Tri sviečky za moju rodinu.
Myslím, že aj keď človek nie je zrovna veriaci,
po príchode na toto miesto cítite čosi duchovné.
Myslím, že to, čo hovoria o sviečkach,
funguje na každého,
- však? - Presne.
Bol to úplne nádherný sviatočný večer.
No, prijímam filozofiu kefi a dnes večer ju bolo cítiť vo vzduchu.
Stretli sa priatelia a rodina. Je to taký sviatok lásky.
Milos pre mňa predstavuje starostlivosť o susedov, podanie pomocnej ruky,
prácu, ktorá sa odovzdáva z generácie na generáciu,
z otca na syna.
Je mi jasné, že pre Grékov je rodina stredobodom všetkého, čo robia,
a zohráva dôležitú úlohu v tom, že sa na ostrove dá žiť.
V najlepšom prípade vás rodina udrží na správnej ceste
a pomáha vám orientovať sa vo svete.
Pred príchodom do Grécka som očakával cestu do minulosti,
ale Milos mi pripomenul,
aby som si vážil súčasnosť so svojimi najbližšími.
Bravó!
Nabudúce.
Moja konečná európska destinácia.
Španielsko.
Poďme na flamenco.
- Kráľovský apartmán. - Postačí.
Je to najdôležitejší deň v roku.
Šialenstvo.
To je cesta?
Keď započujem vrznutie, vraciam sa.
Poďme!
To bola zábava.
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová