По-добре късно, отколкото никога. Аз съм жив пример за това.
Допреди няколко години
животът ми беше отмерен, предвидим и успокояващо монотонен.
Но това се промени след скорошните ми приключения.
Накъде да поема сега?
Вече минавам за нещо като пътешественик
и реших да подбера места, които да посетя, преди да гушна букета.
Много проучвах, гледах непредубедено…
Кой ще ти обикаля Амазония!
И си съставих мой списък.
Вижте.
Добре дошли в Лондон!
Почувствах се като турист.
Това са едни от най-хубавите пътувания,
които човек предприема веднъж в живота.
Не се обиждай, но да бях тръгнал пеша.
Отмятам в списъка.
- За пръв път съм в Ирландия. - Аз съм идвал.
- Да, веднъж. - Веднъж-дваж.
- Веднъж. - Добре де.
Дали да се подлагам и веднъж на това,
е друга тема.
Но мисля, че съм станал малко по-уверен.
Не е за вярване, че съм тук.
И малко по-куражлия.
Какво спасяване!
Напрежението не ми пречи.
Така че това може да е най-паметното ми пътешествие досега.
Запой с принц Уилям беше ли в списъка?
- Това е първопричината. - Така ли?
Никога не съм виждал такова нещо.
Индия е в списъка с желания на всеки опитен пътешественик.
Много хора, които са я посетили, казват, че е задължително да се види.
Именно затова, макар да не обичам навалиците,
все пак реших да дойда в най-населената страна в света.
Ако това беше снимачната площадка на филм,
щяха да поизрежат малко, твърде оживено е, това не е реално.
Изминах над 11 000 км до най-големия щат в Индия - Раджастан.
Наричан още "земята на махараджите",
той се слави с пъстрите си градове, древните крепости и оживените пазари.
Това го превръща в задължително място за посещение.
Не е за вярване, че съм тук.
Започвам пътуването си от Джодпур, град на повече от 500 години.
- Здрасти! - Абиш.
- Юджийн, добре дошъл в Индия. Здравей! - Как си?
- Добре. - Приятно ми е.
Абиш е моят местен гид тук.
Той ще ми помогне да се ориентирам в новата обстановка.
- Разгледа ли? - Думата "тълпа" доби нов смисъл.
Да.
Индия не е място с удобства, но с това се свиква.
Като се прибереш, ще гледаш на света с други очи.
- Не е място с удобства, но свикваш. - Да.
И аз така си помислих - че може би трябва да свикна.
Избрах това място като отправна точка,
за да те хвърля в дълбокото и да претръпнеш.
През последните пет века
градът се е разраствал около здание, което лесно се забелязва.
Това е крепостта Мерангар в Джодпур.
Построена е през 1459 г.
- Леле, огромна е! - Да. Все още е на кралското семейство.
Тя е на 120 метра над града и името й означава "слънчевата крепост".
Подхожда й - точно до пустинята е.
- Да ти покажа пазара, искаш ли? - Да.
Целият този пазар под крепостта се нарича "Сардар".
- Тук има всичко. Ще разгледаме ли? - Да.
Тук човек се замайва от толкова много цветове, подправки, хора и лица.
Навсякъде трябва да се пазариш, така ще научиш много.
Тук определено е по-шарено, отколкото в Канада.
Така е.
Кое е онова, с което Джодпур е известен най-много?
Платовете. Виж тук.
Различни материи, специфични за Раджастан, щата, в който се намираме.
Тук цветовете са много по-ярки,
отколкото на снимките, които съм виждал.
Когато си на улицата, пъстротата е превзела всяко кътче.
Не само цветовете тук те смайват.
Това е кимион.
Това е ориз.
- Ориз с кимион. - Да.
- Ментов чай, помириши внимателно. - Не бързай.
Как е?
Като мехлем за настинка е.
От онези, с които си мажеш гърдите, като настинеш.
- Добър е за стомаха, имунитета, нервите. - Ясно.
На пазара има много за разглеждане.
За да добия идея за мащабите на града,
Абиш ще ме заведе на любимото си високо място.
Ще вземем моторна рикша. Отпусни се.
- Да се отпусна? - Да, това е важно.
Нещо средно между нюйоркско такси и триколка,
рикшите правят приблизително 200 милиона курса в страната всеки ден.
Два съвета от мен - първо, винаги се дръж.
Единият крак да е подпрян тук и като усетиш подрусване,
се подпри с ръце и се повдигни.
- Леко се повдигаш. - Добре.
Кой е шофьорът?
- Това е Баблу. Намасте. - Баблу.
- Намасте. - Как си?
- За една бройка. - Щяхме да блъснем жената.
Не се обиждай, Баблу, печен шофьор си, но да бях тръгнал пеша.
По улиците ще видиш много животни.
Кравите са свещени в тази част на страната.
- В Торонто пешеходците са с предимство. - Да.
Тук животните прекосяват първи.
- А къде отиват? - Обикалят улиците и после се прибират.
Виж, прибират се по домовете си.
Кравите са свещени в индуизма, преобладаващата религия в Индия.
Въпреки трафика изглеждат по-спокойни от мен.
- Това беше най-неприятната част. - Вече му хванах цаката.
- Да. - Благодаря.
Последно така ми изпукваше костите масажистът ми.
Тук сме.
Но стигнахме в Стария град.
Заради лабиринта от криволичещи улички наричат Джодпур "Синия град".
- Ето я крепостта. - Леле!
Защо точно синьо?
Синьото пази хладно. Все пак тук сме в пустинята.
Синият цвят също така означава, че общност от брамини
е живяла в този край на града.
Едно от най-добрите места с панорамна гледка.
Освен ако не си там горе, в двореца.
- Което е… Не знам. - Разбрах ти намека.
Само това мога да си позволя. Не съм важна особа.
Виждал ли си такова нещо?
За пръв път виждам толкова цветен град.
А и Джодпур е много по-голям, отколкото предполагах.
Не очаквах син град.
Но разбирам и лично усещам защо са избрали този цвят.
Лятото температурите тук редовно достигат 38 градуса,
затова отивам в хотела да се разхладя.
Тук съм от половин ден, а вече си прекарвам страхотно.
Нямам търпение да добия лична представа за местната култура,
за хората и бита им.
Струва ми се, че старите владетели, махараджите,
са си живели доста добре.
Само вижте къде съм отседнал.
В двореца "Бал Саманд"
край едно от първите в Индия изкуствени езера, издълбано в скалите.
Дворецът е построен от махараджата на Джодпур през 17-и век.
- Здравейте, благодаря. - Добре дошли.
Приготвихме ви традиционно посрещане.
Като гледам как ме посрещат,
май са очаквали някой по-знатен гост от мен.
Благодаря.
- Благодаря. - Моля.
Здравейте, г-н Юджийн. Това е дворецът "Бал Саманд",
лятната резиденция на кралската фамилия на Джодпур.
Днес е превърнат в хотел.
Много е хубаво. Докато идвах насам, се чудех дали не е мираж.
Само внимавайте, имаме доста маймуни наоколо.
Не са опасни, но се пазете от тях.
- Да не ги доближавам. - Да.
- Ясно. - Приятен престой.
- Благодаря. - И аз.
След като е превърнат от кралска резиденция в луксозен хотел,
дворецът отваря вратите и градините си за гостите,
които искат да се спасят от жегата в лукса наоколо.
Тук е много хубаво, радвам се на тишината.
Направо не е за вярване къде съм.
Тишина, ето ги маймуните.
Сладурчета. Здравейте, мъници!
Индийското ми приключение започва грандиозно.
Плановете ми за вечерта също си ги бива.
Абиш ме покани на купон с негови заможни приятели.
Първо само да мина през местната охрана.
- Юджийн! - Абиш.
Всички сте изтупани за танци.
И ти изглеждаш добре. Да те запозная с приятелите ми.
Братовчедите му Удей и Аджит са от раджастанската аристокрация.
- Леле, тук е страхотно. Чий е този дом? - Негов.
Това обяснява впечатляващата обстановка.
- Откога живееш тук, Удей? - Тук съм израснал.
Но резиденцията на рода ми е на 600 години.
Аз съм 18-ото или 19-ото поколение.
- С какво се е занимавал родът ти? - Служил е на махараджата на Джодпур.
Прадядо ни и родителите му са събирали данъците за махараджата.
През 70-те забраняват привилегиите на богатата каста,
но много семейства продължават традициите.
В случая с пищно празненство за един невръстен почетен гост.
- Ето го почетния гост. - Това ли е?!
Тази вечер приветстват официално мъничкия Рудра Вир в Джодпур.
Това е първото му идване в дома на прадедите ни.
Затова се отбелязва официално.
- Значи поводът е важен. - Да.
Да.
Напълно те разбирам.
Леле, голямо момче си!
Имате ли внуци?
- Да, един внук, кара третата година. - Браво.
- Доскоро и аз можех да го гушна ето така. - Удава ви се.
Може ли да си го взема у дома?
Голямото ни момче.
Не съм убеден, че Рудра ще си спомня това тържество,
но някак егоистично се надявам да запомни мен,
докато вдигаме наздравици за него.
Много добре.
Не само благородниците в Индия живеят охолно.
Страната е най-бързо развиващата се икономика в света
и само миналата година са се появили 30 000 нови милионери.
В Индия съм само от ден,
а вече се убеждавам колко разнообразен е животът тук.
Разкажи ми за Раджастан. Кое го отличава от другите щати?
Името означава "място на махараджи".
Има си собствена армия, валута и правосъдна система.
В Индия всеки щат си има културни особености.
Щатите са толкова различни един от друг,
че във всеки се говори различен диалект.
На 100 км във всяка посока се променят храната, хората и езикът.
Тук сме като народ сред множество други народи.
Според някои изчисления в Индия има почти 20 000 диалекта.
Има ли нещо, което обединява цялата страна?
Това, което ни обединява конституционно, е, че Индия е светска държава.
Преобладаващата религия в страната е индуизмът.
- Индуизмът? - Да.
Но също имаме многобройно мюсюлманско население,
доста християни, евреи - хора от всякакви религии.
- Но крикетът е най-значимата религия. - Сериозно?
Всеки щат си има собствен отбор.
Всеки жител на щата подкрепя собствения си отбор.
Фанатично.
Нищо не разбирам от крикет,
както и от всичко останало в тази страна.
Страхотно.
След най-разгорещеното празненство в града
съм готов да науча повече за това място утре.
- Леле. - Благодаря.
Нощес спах като къпан. Чувате ли?
Само това слушах снощи - как пеят птиците.
Беше музика за ушите ми.
Индийските махараджи явно са разбирали от лукс.
Но тази сутрин заменям буйната зеленина на двореца
със синьото на Стария град.
- Абиш, как си? - Добре.
Не съм виждал града толкова притихнал.
Индия е красива,
защото можеш да откриеш спокойствие и в най-оживените места.
Брамин. Нещо като свещеник.
Около 1,1 милиарда души в Индия са индуси.
Това е богът Ганеша, на когото се молим преди ново начинание или ново приключение.
Затова из цялата страна има светилища като това.
Така хората могат да се помолят, където и да са.
Ако не възразяваш, ще помоля брамина да ни благослови.
Разбира се, би било чудесно.
Трябва да седнеш, но първо се събуй.
- Да се събуя и да седна? Добре. - Да, точно така.
Това е прасада, дар след благословия.
Още нещо! Този кокосов орех трябва да се счупи.
Защо се прави това?
Напръскват те с кокосовата вода за късмет.
Ясно, значи…
Раз, два, три.
Вече си благословен, счупи го. Сега имаш да ядеш прасада.
Ще ти върви по вода.
- Как е "благодаря"? - Даневад.
Даневад, даневад.
Добре ли го казах?
Какво казват?
Сгрешил си, трябвало е да го държиш докрай.
А ти просто го хвърли.
- Е, колкото - толкова. - Да.
Жрецът ме благослови да няма препятствия по пътя ми.
Мисля, че това е хубаво.
- Виж. - Какво правят?
Играят уличен крикет.
През 18-и век, когато Индия е била в Британската империя
и главен източник на стоки за търговия,
британските моряци запознават местните със спорта.
Това момче хвърля топката.
- Добро хващане! - Биваше.
- Така де… - Трудна игра е.
- Застанали сме на стратегическо място. - Много смешно.
Индия става независима през 1947 г.,
но крикетът не отмира.
Последният мач за сезона е бил гледан от 169 милиона души.
Удар за шест ръна.
С 41 милиона повече от последния Супербоул.
Така показваш.
- Леле! - Удар за шест.
Как беше знакът? Точно така.
Един от най-големите отбори в щата се казва "Раджастан Ройълс".
- "Раджастан Ройълс"? - Да.
Както децата играят уличен хокей у нас,
така и тукашните играят с надеждата някой ден да са спортни звезди.
- Гледах ви, много сте добри. - Здрасти.
Кой от вас иска да играе крикет професионално?
- Аз. - Чудесно. А кой иска да стане актьор?
- Никой. - Значи всички мечтаят за крикет.
Не точно за професионалния крикет. Всичко друго, но не и актьори.
Да поиграем.
Хвърляй.
Така завъртя топката,
че не можах да я ударя.
Браво, тичай.
Явно не е толкова просто, колкото мислех.
- Аут. - Какво?
Просто съперникът беше по-силен.
Зачервих бузите,
но този път не е заради слънцето.
Връщам се в хотела да отдъхна.
След това индийското ми приключение ще продължи.
- Здрасти. - Привет.
- Австралия? - Кивита. От Нова Зеландия сме.
- И вие ли сте за пръв път? - Не, идвали сме седем пъти.
- Моля? - Да.
Искам да ви попитам нещо - когато дойдохте първия път,
веднага ли ви хареса?
Аз се чувствах така, сякаш се връщам у дома.
- Не знаем какво ще правим. - Нямаме планове.
Не знаем къде ще отседнем.
Това е част от тръпката. Затова идваме за седми път.
Ето това се опитвам да постигна тук.
Да изживея Индия така,
както би направил един опитен пътешественик.
Да направиш нещо непривично.
Точно това искам, да изляза от познатия си ритъм.
Планирал ли си нещо, или както дойде?
Ще взема влака.
- Ето това още не сме опитвали. - Не сте ли?
Не сме ползвали обществен транспорт.
- Ама къде сте били досега? - По-смел си от нас.
Как няма да се качиш на влак в Индия!
- Днес е ден за премеждия, а? - Да, ще рискувам.
Аз ако не рискувам, няма кой.
Тази сутрин с двойката се заговорих
как ще направя нещо непривично, ще рискувам.
На думи е по-лесно, отколкото на практика.
Но не смятам да се отказвам.
Едва ли има по-добър начин да направя нещо дръзко…
Пристигнахме.
…от това да хвана влак за Джайпур -
столица на щата
и дом на най-популярния отбор по крикет, "Раджастан Ройълс".
Търся експресния влак Джодпур-Джайпур.
Тръгва в 16 ч. Само да намеря перона.
Нищо не разбирам.
Гарата в Джодпур е открита през 1885 г.
и обслужва близо 50 000 души на ден.
Ето, влакът в 16 ч. На пети перон съм, да тръгваме.
Удивително е какво можеш да постигнеш, щом си го наумиш.
Вече се чувствам като истински пътешественик.
Повечето влакове предлагат места за правостоящи и седящи,
както и кушет-вагони, ако искаш да си полегнеш.
Извинете.
Абиш ми е запазил място.
Ще трябва да действам по интуиция, за да го намеря.
Вагон 2АС. Още го търся.
Извинете, пардон.
Нещо не е наред.
Знаете ли английски?
- Да. - Вагон 2АС?
- Още напред. - Добре.
Благодаря.
- Здрасти, ти дойде. - Абиш, как се радвам да те видя!
След като намерих Абиш,
нямам търпение да гледам навън от удобния ни кушет-вагон.
Вълнувам се. Вече съм на 78 г., а още се уча.
Джайпур, идваме.
За да стигнем до Джайпур, пътуваме към 300 км на изток в Раджастан.
Ето това е начинът да разгледаш страната.
Богати, бедни - всички пътуват с влака.
Завързваш приятелства, намираш любовта, оправяш си семейните отношения.
Пътуването с влак е неизменна част от живота ни.
Само се замисли - в Индия живеят 1,4 милиарда души.
Има толкова различия.
След независимостта границите се начертават
и всеки има своя идея за страната.
Не ни учат, че сме един народ.
Възпитават ни в единство и разнообразие
още в началните класове в училище.
Затова има контрасти, противоречия и големи различия.
И не знам как,
но успяваме да съхраним националната си идентичност.
От малък обичам да пътувам с влак.
Много ми харесва, че мога да се поразтъпча и полюбопитствам.
Най-сетне!
- Фенове на отбора? - Да.
Ама и аз съм фен.
Сядай.
Довечера "Раджастан Ройълс" имат мач.
Заклетите им фенове ще ги гледат от всяка една точка.
Гледали ли сте техен мач на живо?
Да, гледали сме.
- Какво трябва да знам? - Хала бол. Ето това.
- Хала бол? - Да, така викаш за нашите.
- Това е девизът на… - Ясно.
- "Раджастан Ройълс". - Така ли?
Да, девизът на отбора.
- Викаш силно "хала". - Добре, разбрах.
Беше ми драго да се запознаем.
- И на нас. - Дано се забавляваш.
- Късмет! - Благодаря.
Рядко ще видиш отворена врата във влак,
но е приятно да влезе свеж въздух.
Всеки, който ме познава, няма да повярва, че съм тук.
Защото никога не съм си мислил, че ще посетя точно Индия.
Отне ми три години да се престраша
и дотук е невероятно, много се забавлявам.
След пет часа и един "хала бол" най-сетне сме в Джайпур.
- Пристигнахме. - Тук сме.
- Накъде сега? - Това трябва да е изходът.
След като се заредих със сили,
нямам търпение да разгледам този удивителен град през деня.
Джайпур е на близо 300 години -
сравнително млад по индийските стандарти.
Обявен е за част от културното наследство на ЮНЕСКО
и се смята за световната столица на скъпоценните камъни.
- Здрасти. - Абиш.
- Добре дошъл. - Спах като къпан.
Нетърпелив съм да усетя мястото
и Абиш се съгласи да ми направи един бърз тур.
Онази статуя е на Махатма Ганди.
- Ето. - Бащата на нацията.
Известен е с кръглите си очила. Също като теб.
- Очилата ти… - Като на Ганди са.
Същите.
В Раджастан има интересна традиция всеки град да е със свой цвят.
В Джодпур беше синият, в Удайпур е белият,
Джайсалмер е златният град, а Джайпур - розовият.
Когато британското кралско семейство идва тук през 1876 г.,
местните устроили уникално посрещане.
Когато принц Албърт посетил Джайпур, боядисали целия град в този цвят,
защото розовото е символ на гостоприемството.
Та когато дошъл, принцът възкликнал: "Розов град"!
И това прозвище останало.
Бояджиите в ония времена сигурно са били доволни.
Да.
В сърцето на града е "Хава Махал", Дворецът на ветровете.
Този архитектурен шедьовър на пет етажа е построен през 1799 г.
Тук изобилства от удивителни неща за разглеждане.
На драго сърце бих обикалял града цял ден,
но имам важна уговорка, която искам да спазя.
Красиво е.
Абиш ми е уговорил среща с "Раджастан Ройълс".
Явно иска да ме понаучат да играя, след като онова момче ме разби на крикет.
Юджийн, на твое място щях да съм на седмото небе.
Научих те на доста неща. Това какво беше?
- Шест ръна. - Точно така.
- Много се вълнувам. После ще се видим ли? - Да, разбира се.
"Савай Мангсингх" е стадионът на отбора.
Леле, голяма работа е. За пръв път съм на стадион за крикет.
С над 15 милиона последователи в социалните мрежи
"Раджастан Ройълс" са обичан отбор.
Хала бол, приятелю.
Тук е мястото за начинаещ играч като мен да научи основното.
- Как си? - Добре.
- Добре дошъл в дома на "Ройълс". - Благодаря.
Яги е бивш играч, а днес тренира отбора.
Знам, че си на 78 г., но изглеждаш като на 50 г.
Младолик си.
- Първо ще разгреем. - Добре.
Разгряваме задното бедро и гърба.
- Усещам изтягането в краката и гърба. - Три, четири.
Сега следва важната част.
- Добре. - Стой така и все едно хвърляш топката.
Две, три.
- Готов си. Пускам те в игра. - Само дето съм левичар.
Яги се вижда в чудо с мен.
Пристигат автобуси - розови, разбира се,
което значи, че играчите идват да тренират.
Юджийн, искам да те запозная с един от най-бързите боулъри.
Джофра Арчър.
Един от най-бързите в света е.
Май не разгрях достатъчно.
- Приятно ми е. - И на мен.
- Искаш ли да играеш? - Да.
Ще те оставя да се пробваш.
- Има ли значение, че съм левичар? - Предпочитам да хвърлям на левичари.
Статистиката ми е по-добра, когато хвърлям на левичари.
Значи ми е спукана работата.
Джофра играе и за Англия.
С английския отбор е спечелил световното по крикет през 2019 г.
Кажи ми какво да очаквам.
Няма нищо.
Ще те оставя да набереш кураж, преди да включа на макс.
Когато е необходимо, той може да хвърля с около 145 км/ч.
Дай пак.
Но засега се съобразява с мен.
Не, използвай бухалката.
- Удари топката. - Тежи ми.
Не давам зор.
- Как беше? - Много добре.
Отивам да тренирам, Юджийн. Беше ми приятно да се запознаем.
- Преди да тръгнем, ще ти се обадя. - Супер.
Докато Джофра тренира,
аз ще се запозная със старши треньора - Рахул Дравид.
Той е Бейб Рут на крикета.
Дано не е видял как батирам.
Никак не беше впечатляващо.
Всъщност дано никой не види.
- Рахул. - Здравей, Юджийн.
Как си?
Рахул е смятан за един от най-великите батсмани в историята.
И е национален герой.
Гледа ли ме одеве?
- Да, видях, че си добър. - Играх с Джофра.
Лесно ли е да го пребориш?
Какво да ти кажа! Не знам дали видя, но ударих.
Единици са успявали.
Не че има нужда още да тренира,
но щом аз му връщам топката, вземи да го скастриш.
Надявам се, че се увери колко красив спорт е крикетът.
Да, вече мога да кажа, че съм поддръжник на "Ройълс".
Значи имаме още един фен.
Където и да ида, си заплювам някой отбор.
В Испания беше "Реал Бетис".
"Астън Вила" в Англия, много ясно.
А тук - "Раджастан Ройълс".
В това отношение предпочитанията ми не признават държавни граници.
Вече си фен на "Раджастан Ройълс" и имам фланелка за теб.
ЛЕВИ
- Дано я носиш с гордост на мачовете ни. - Виж ти!
Ще ми остане за спомен от посещението ми тук.
Докато гледам мача от трибуните,
се сещам за децата, с които играх уличен крикет,
и мечтите им да играят за такъв отбор.
- Здравей, Юджийн. Аз съм Кумар. - Кумар.
След като е бил капитан на отбора на Шри Ланка
и треньор на "Ройълс",
Кумар Сангакара сега е спортният директор.
Според теб кое в крикета е запалило всички в тази страна?
Този спорт е наследен от британските колонизатори в Индия.
Ние успяхме да го усвоим.
Индия има своя разновидност на крикета и откакто сме свободни, той ни сплотява,
независимо от възрастта, религията, етноса и партийната принадлежност.
Понякога крикетът играе много по-важна роля.
Това е удивително и не знам дали всеки спорт успява
да обединява така.
Където и да отидеш в Индия, крикетът е част от душата й.
Преди да дойда, не знаех колко е важен крикетът.
Не за пръв път по време на това пътуване оставам силно изненадан.
Здравей, как беше?
Сигурно ще се зарадваш - прекарах си невероятно добре.
Върнах мятане на Джофра. И с тяло посрещнах топката му.
- Радваш ли се, че посети Индия? - Да.
Онзиден ми каза, че се свиква с неудобствата.
Според мен беше напълно вярно.
- Ти си на 78 г. - Да.
А аз съм на 38 г. Между нас има поколения. Ти предприе пътуване чак до Индия.
Свалям ти шапка. Вдъхновяващо е.
Осъзнах как забързаният живот тук
върви паралелно с неочаквани моменти на спокойствие и духовност.
Ще се прибера у дома с мисълта, че съм завързал приятелство с Абиш.
Беше ми приятно с теб.
- Беше като удар за шест. - Да.
- Шестица! - Да!
Остана ми едно последно приключение от списъка ми
и то ще е по-близо до дома ми.
Вижте. Ванкувър, Канада.
В задния ми двор сме.
Следващата ми спирка е…
- Юджийн Леви. - Майкъл Бубле.
Беше забавно.
- Няма да те ощипе. - Дали?
Превод на субтитрите Катина Николова