Jeg er et levende eksempel på "bedre sent end aldrig".
Indtil for få år siden
var mit liv roligt, forudsigeligt og betryggende ensformigt.
Men det har mine seneste eventyr lavet om på.
Så hvad bliver det næste?
Nu, hvor jeg anses som lidt af en rejsende,
har jeg besluttet at gennemføre min egen træskoliste,
før jeg rent faktisk stiller træskoene.
Jeg har researchet en masse, er gået ind med åbent sind…
Hvem hiker i Amazonas?
…og har lavet min egen liste.
Se der.
Velkommen til London.
Jeg har aldrig været mere turist.
Dette er nogle af de største…
…rejseoplevelser, som man kun får én gang i livet.
Misforstå mig nu ikke, men det er en frygtelig tur.
Kryds det af på listen.
- Min første gang i Irland. - Jeg har været her før.
- Én gang. - En eller to.
- Én gang. - Én gang.
Om det bliver én gang i mit liv…
…er en anden sag.
Men jeg vil mene, at jeg er blevet lidt dristigere…
Det er utroligt, at jeg er her.
…og lidt mere modig…
Sikke en redning!
Ja, jeg arbejder godt under pres.
…så måske bliver det her min hidtil mest uforglemmelige tur.
Stod "drikke med prins William" på listen?
- Det er selve træskoen. - Ja, det er.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende.
Indien har altid stået på enhver erfaren rejsendes træskoliste.
Mange mennesker har sagt,
at jeg er nødt til at sætte Indien på min træskoliste.
Så på trods af at jeg foretrækker mit eget selskab,
har jeg lyttet til dem og er taget til verdens mest befolkede land.
Hvis det var et filmset, ville nogen sige:
"Der er for meget tumult. Vi må skære noget væk, så det virker ægte."
Jeg er rejst over 11.000 kilometer til Indiens største delstat,
Rajasthan.
Også kendt som Kongernes Land
og berømt for sine malede byer, gamle forter og travle markeder
er det et must for førstegangsbesøgende som mig.
Utroligt, at jeg er her.
Min rejse begynder i Jodhpur, en by, som er over 500 år gammel.
- Hej. - Abish.
- Eugene. Velkommen til Indien. - Hvordan går det?
- Det går godt. - Dejligt at se dig.
Abish er min lokale guide.
Og den helt rigtige til at forklare mig mine nye omgivelser.
- Hvordan var gåturen? - Tætpakket, må man sige.
Ja.
Indien er ikke behagelig, men man finder sig til rette med det.
Og når man kommer hjem, har man et helt andet perspektiv på verden.
Det er ikke behageligt, men man finder sig til rette.
Det var også det, jeg tænkte, måtte ske.
Jeg tænkte, det var godt at begynde her.
Du bliver kastet ud på dybt vand og lærer at svømme.
I løbet af fem århundreder
er byen vokset op omkring et vartegn, som er ret svært at overse.
Det er Mehrangarh-fortet i Jodhpur.
Det blev bygget i 1459.
- Hold da op. Det er enormt. - Det ejes stadig af kongefamilien.
Fortet ligger 120 meter over byen, og dets navn betyder "Solens fort".
Meget passende, når nu det ligger ved siden af en ørken.
- Jeg kan vise dig markedet. - Ja.
Lige neden for Mehrangarh-fortet ligger Sardar-markedet.
- Her kan man få alt. Vil du se? - Lad os det.
Ens sanser bliver bombarderet med farver, dufte, mennesker, ansigter.
Alting rummer en lille smule forhandling og spænding.
Det er i hvert fald mere farvestrålende end Canada.
Det er det.
Er der særligt én ting, Jodhpur er kendt for?
Jeg vil nok sige tekstiler. Prøv at se.
Alle de her tekstiler er noget særligt for delstaten Rajasthan.
Farverne, man møder her, er meget mere intense
end på nogen billeder, jeg har set.
Når man oplever dem på gaden, eksploderer de nærmest.
Og det er ikke kun farverne, der er kraft i.
Det er spidskommen.
Det er ris med spidskommen.
- Myntete. Lugt forsigtigt til det. - Forsigtig.
Hvad er det?
Det er ligesom Vicks salve.
Det, man smører på brystet, når man er forkølet.
Det er godt for fordøjelsen og immunforsvaret. Hele kroppen slapper af.
Der er meget at se hernede på gadeplan.
Så for at få en fornemmelse af byen
tager Abish mig med op til sit foretrukne udsigtspunkt.
Vi tager en rickshaw.
Prøv at slappe af.
- Slappe af? - Ja. Det er tricket.
Som en blanding af en New York-taxi og en trehjulet cykel
kører disse rickshaws dagligt omkring 200 millioner ture rundt i landet.
Lige et par gode råd. Hold altid fast i stangen.
- Sæt et ben på den her. - Ja.
Og når vi rammer et bump, lægger du hånden her og strammer mavemusklerne.
- Løft dig lidt op. - Okay.
- Hvem er det, der kører? - Det er Bablu Ji. Namaste.
- Namaste. - Goddag.
- Det var tæt på. - Vi havde nær ramt hende.
Misforstå mig nu ikke, Bablu.
Du er en glimrende chauffør, men det er en forfærdelig tur.
Rundt om på vejene går der også mange dyr.
Køer sættes meget højt her.
I Toronto har fodgængere ret til at krydse gaden først.
Her krydser dyrene gaden først.
Hvor går de hen?
De går rundt i gaderne, og så går de hjem. Se der.
Så går de hjem igen.
Koen er et helligt dyr i hinduismen, Indiens største religion.
Og trods al trafikken virker de langt mere afslappede end mig.
- Okay, det var den værste del. - Jeg er ved at vænne mig til det.
Tak for turen.
Den sidste, der har rusket sådan i mine knogler, er min kiropraktor.
Så er vi her.
Men vi er nået op i den gamle bydel.
Denne farverige labyrint af snoede gader
er grunden til, at Jodhpur også er kendt som den blå by.
- Det er fortet, jeg fortalte om. - Wow, ja.
Hvorfor den blå farve?
Blå holder temperaturen nede. Vi er jo i ørkenen.
Den blå viser også, at præsterne, der kaldes brahminerne,
engang boede i den her bydel.
Og det er et af byens bedste steder at få det her.
Det kan jeg forestille mig. Måske bortset fra paladset.
- Okay, der fik du mig. - Det ved jeg ikke.
Jeg havde ikke råd til mere.
Jeg er jo ikke kongelig.
Har du set noget lignende?
Jeg har aldrig set en så farverig by.
Og Jodhpur er en meget større by, end jeg havde troet.
Jeg havde ikke forventet en blå by.
Men jeg kan godt se og mærke, hvorfor de valgte den farve.
Sommertemperaturen her kommer ofte over 38 grader,
så jeg tager ind på hotellet og køler ned.
Jeg har kun været her en halv dag.
Og alting er vildt spændende.
Jeg glæder mig meget til at opleve, hvordan kulturen
og menneskene og livet er her.
Det virker, som om de gamle konger, maharajaerne, havde et ret godt liv.
Se bare det sted, jeg bor.
Bal Samand Lake Palace.
Det ligger ved en af Indiens første menneskeskabte søer, hugget ud af klippen.
Selve paladset blev bygget af maharajaen af Jodhpur i det 17. århundrede.
- Goddag. Tak. - Velkommen.
Vi har en traditionel velkomst til Dem.
Ud fra velkomstkomiteen at dømme
havde de vist forventet en, der var lidt mere kongelig.
Tak.
- Tak. - Selv tak.
Goddag, hr. Eugene. Det her er Bal Samand Lake Palace.
Det var kongefamiliens sommerslot. Nu har de lavet stedet om til et hotel.
Det er virkelig flot.
På vej herhen troede jeg næsten, det var et fatamorgana.
Men pas på aberne. Vi har mange aber.
De gør ikke noget, men pas på aberne.
- Kom ikke for tæt på? - Ja.
- Okay. - Nyd Deres ophold.
Tak.
Efter at det blev omdannet fra kongelig residens til luksushotel,
har paladsets døre og haver stået åbne for gæster,
der ønsker at undslippe ørkenvarmen med stil.
Jeg må sige, at jeg nyder, at her er både plads og ro.
Det føles lidt uvirkeligt.
Ikke flere opkald. Vi har aber.
De er søde. Hej med jer.
Mit indiske eventyr har fået en storslået begyndelse.
Og mine aftenplaner er heller ikke så ringe.
Abish har inviteret mig til fest hos nogle af sine velhavende venner.
Hvis jeg da kan komme forbi den lokale sikkerhedsvagt.
- Eugene! - Abish.
Du har rigtignok fået dansetøjet på.
Du ser også godt ud. Hils på mine venner. Ajit…
Fætrene Uday og Ajit hører til Rajasthans adel.
Hvor er her flot. Hvis hus er det?
Det er hans.
Hvilket formentlig forklarer den imponerende fest.
- Hvor længe har du boet her, Uday? - Jeg er vokset op her.
Men min families bolig har ligget her i 600 år.
Og når jeg siger 600 år, er jeg vist 18. eller 19. generation.
Hvad lavede din familie?
Familiens loyalitet lå hos maharajaen af Jodhpur.
Vores oldefar og hans forældre opkrævede skatter for maharajaen.
Adelens privilegier blev afskaffet i 1970'erne,
men mange familier fører traditionerne videre.
I dette tilfælde betyder det et brag af en fest
for den ungdommelige æresgæst.
Det er æresgæsten.
- Det er ham. - Er han æresgæsten?
I aften skal vi byde lille Ruda Veer velkommen til Jodhpur.
Det er hans første besøg her i hans fædrene hjem.
Så det er et meget vigtigt besøg.
- Det er stort. - Ja, det er.
Ja.
Jeg er fuldstændig enig.
Hej med dig, store dreng.
Har du børnebørn?
Ja, jeg har et barnebarn, som snart fylder tre.
Wow.
Det er ikke så længe siden, jeg bar ham…
- Ja, det falder dig naturligt. - …sådan her.
Har I noget imod, at jeg tager ham med hjem?
Du er en stor dreng.
Jeg tror ikke, RV vil huske festen,
men på en selvoptaget måde håber jeg, han husker mig,
mens vi skåler for hans fremtid.
Dejligt.
Indiens adelsfamilier er ikke de eneste, der lever godt.
Indiens er verdens hurtigst voksende økonomi
med over 30.000 nye millionærer alene sidste år.
Og efter kun én dag har jeg fået et glimt af, hvor varieret livet er her.
Fortæl mig om Rajasthan. Har den sin egen særlige personlighed?
Hvis man bryder ordet "Rajasthan" op, betyder det "kongernes sted".
Delstaten havde sin egen hær, møntfod og retssystem.
Rundt om i Indien ændrer kulturen sig fra delstat til delstat.
Noget, der viser forskelligheden er, at hvert sted har sin egen dialekt.
Bare 100 kilometer væk
er både maden, menneskene og sproget anderledes.
Så det er nærmest som en nation blandt mange nationer.
Det anslås, at landet har næsten 20.000 forskellige dialekter.
Findes der én ting, der binder landet sammen?
Noget helt særligt ved Indien rent forfatningsmæssigt
er landets sekularisme.
- Landets største religion er hinduismen. - Hinduer?
Men vi har også en meget stor muslimsk befolkning
og en meget stor kristen befolkning. Vi har jøder, vi har alle slags.
- Men cricket er den dominerende religion. - Virkelig?
Hver delstat har sit eget hold.
Bor man i den delstat, støtter man sit hold fuldt ud.
Det er en religion.
Cricket er ukendt land for mig,
men sådan har hele rejsen været indtil videre.
Det var fantastisk.
Og efter en aften til byens fineste fest
er jeg klar til at udforske mere af byen i morgen.
- Wow. - Tak.
Jeg har sovet godt.
Hør.
Fuglekvidder. Det var alt, hvad jeg hørte.
Det var sød musik i mine ører.
Når det gjaldt luksus, vidste Indiens maharajaer, hvad de gjorde.
Men nu bytter jeg paladsets grønne haveanlæg ud
med Jodhpurs gamle, blå bydel.
- Abish, hvordan går det? - Det går godt.
Jeg har aldrig hørt byen være så stille.
Vores land er smukt,
fordi man finder fredelige øjeblikke selv de mest hektiske steder.
Det er en pandit. Det er ligesom en præst. En pandit.
Cirka 1,1 milliarder mennesker i Indien er hinduer.
Det er Ganesh Ji.
Ganesh er den gud, man beder til, når man skal i gang med et nyt eventyr.
Og derfor finder man lokale templer som det her over hele landet.
De giver folk mulighed for at dyrke deres spiritualitet på farten.
Hvis det er i orden, vil jeg bede præsten om en lille velsignelse.
Ja, det ville være dejligt.
Du skal sætte dig ned, men du skal tage skoene af.
Skoene af og sætte mig ned? Okay, det gør jeg.
Det er prasada, velsignelsen, som du får.
Nå ja, kokosnødden skal også flækkes.
Hvad betyder det, når man flækker kokosnødden?
Vandet, der kommer ud, sprøjtes på dig som velsignelse.
Javel. Okay, så man…
En, to, tre.
Du blev velsignet. Du flækkede kokosnødden. Du fik prasada at spise.
Intet står i vejen for dig.
- Hvordan siger man "tak"? - Dhanyavaad.
Dhanyavaad.
Var det okay?
- Nå ja. - Hvad nu?
Det var en fejl. Du skal føre den hele vejen ned.
Du slap den og kastede den.
- Man må tage, hvad man kan få. - Ja.
At blive velsignet og få fjernet alle forhindringer er en god ting.
- Se. - Hvad er det?
Det er noget, vi kalder gully cricket. "Gully" betyder gyde.
I det 18. århundrede, da Indien indgik i Det Britiske Imperium
og var en væsentlig kilde til handel,
introducerede britiske sømænd de lokale for spillet.
Den herre der er bowleren.
- Wow! Godt grebet! Sådan! - Det er godt.
Den er hård.
- Det er faktisk et godt sted at stå. - Hvor er det sjovt.
Indien opnåede uafhængighed i 1947, men cricket var kommet for at blive.
Sæsonens sidste kamp blev set af 169 millioner mennesker.
Det er en sekser.
Det er 41 millioner flere end den seneste Super Bowl.
Sådan viser man den.
- Wow. - Det er en sekser.
Hvad er tegnet? Flot.
Et af de største hold i delstaten hedder Rajasthan Royals.
- Rajasthan Royals? - Ja.
Som når børnene spiller hockey derhjemme,
er det i disse lokale kampe, drømmene om at blive en stor sportsstjerne, fødes.
Jeg står og kigger på jer, unger, og I er virkelig gode.
Er der nogen af jer, der gerne vil være professionel cricketspiller?
Mig.
Godt. Har nogen skuespillerdrømme?
- Nej. - Alle vil spille cricket.
Måske ikke nødvendigvis cricket. Bare alt andet end skuespiller.
Okay, lad os spille.
Skru den.
Han skruede åbenbart bolden, så den var svær at ramme.
Flot. Løb.
Det er måske lidt sværere, end jeg troede.
Ude!
Jeg tabte til en bedre spiller.
Jeg har lidt røde kinder, men denne gang kan jeg ikke give solen skylden.
Så jeg tager tilbage til hotellet og hviler mig lidt,
før jeg drager ud på næste del af mit indiske eventyr.
- Hej. - Davs.
- Australien? - Kiwier.
New Zealand.
- Også første gang? - Nej, vi har været her syv gange.
- Syv gange? - Ja.
Men den allerførste gang I var her,
elskede I det så med det samme?
For mig føltes det som at komme hjem.
- Vi ved aldrig, hvad der sker om lidt. - Vi har ingen planer.
- Vi ved ikke, hvor vi skal bo. - Det er det magiske.
Derfor er vi her for syvende gang.
Det er det, jeg gerne vil opnå.
Helt ærligt vil jeg gerne opleve Indien,
som en erfaren rejsende ville gøre.
Og få udvidet din comfort zone lidt?
Udvide min comfort zone. Det er det, jeg forsøger.
Lægger du mange planer, eller improviserer du?
- Jeg tager toget. - Det har vi ikke prøvet.
- Har I ikke? - Nej, ingen offentlig transport.
- Hvor har I været? - Du er modigere end os.
Man kan ikke besøge Indien uden at tage toget.
- Så du vover noget i dag. - Jeg vover noget.
Vovehals er mit mellemnavn.
Det var en interessant snak om at udvide sin comfort zone og vove noget.
Det er nemmere sagt end gjort, men jeg anstrenger mig for at gøre det.
Og jeg kan ikke finde en bedre måde at udvide min comfort zone på…
Så er vi her.
…end at tage toget til Jaipur. Delstatens hovedstad
og hjemsted for dens mest populære crickethold, Rajasthan Royals.
Jeg leder efter eksprestoget fra Jodhpur til Jaipur,
som går klokken fire. Jeg skal finde perronen.
Det siger mig ingenting.
Jodhpur Station blev åbnet i 1885
og betjener næsten 50.000 mennesker om dagen.
Der er det. Klokken fire, perron fem.
Af sted.
Utroligt, hvad man kan, når man beslutter sig for det.
Det er det tætteste, jeg har været på at føle mig som en rejsende.
I de fleste tog har man valget mellem at stå, sidde
eller at lægge fødderne op i en foldud-seng.
Undskyld.
Abish har holdt en plads til os.
Men for at finde ham må jeg stole på min forbløffende intuition…
Vogn 2AC. Jeg har ikke fundet den endnu.
Undskyld.
Det kan ikke passe.
Taler du engelsk?
- Ja. - Vogn 2AC?
- Den vej. - Den vej? Okay.
Tak.
Hej.
- Abish. - Godt at se dig.
Godt, du er her.
Efter at have fundet Abish
glæder jeg mig til at nyde udsigten fra vores komfortable sovevogn.
Jeg er spændt. I en alder af 78 er jeg blevet voksen.
Jaipur, her kommer vi.
For at nå Jaipur skal vi køre 320 kilometer østpå gennem Rajasthan.
Det er sådan her, man rigtig ser landet.
Både rige og fattige, alle tager toget.
Venskaber opstår, romantiske komedier begynder,
familiefejder finder sted. Det her er en vigtig del af vores opvækst.
Når man tænker på, at der bor 1,4 milliarder mennesker i landet,
er der nogle enorme forskelle.
Da vi fik uafhængighed, og grænserne blev draget,
havde alle en fælles idé.
Vi lærer ikke, at vi er én nation.
Sammenhold og mangfoldighed er det, vi lærer i skolen helt fra starten.
Der er store kontraster, selvmodsigelser og kæmpe forskelle.
Jeg ved ikke hvordan,
men den nationale identitet forbliver stærk.
Jeg har været vild med togrejser, siden jeg var barn.
Noget af det bedste ved dem er, at man kan rejse sig op og snuse rundt.
Endelig!
- Royals-fans? - Ja.
Også mig.
Kom ind.
Det viser sig, at Rajasthan Royals spiller kamp i aften.
Og deres trofaste fans ser dem spille stort set alle steder.
Har I nogensinde været til en Royals-kamp?
Ja, vi har set en kamp.
- Hvad skal jeg vide? - Halla Bol! Det er det eneste.
- Halla Bol? - Ja, når man hepper på dem.
Det er deres slagord.
- Rajasthan Royals. - Når man hepper?
Ja, på Rajasthan Royals.
- Halla. Råb det højt. - Halla Bol. Okay.
Hyggeligt at møde jer.
- Det var sjovt. - Mor dig godt.
- Held og lykke. - Tak.
Der er ikke så tit åbne døre i et tog, men det er rart med lidt frisk luft.
Ingen, der kender mig, kan begribe, at jeg virkelig er her.
For…
…det er et land, jeg aldrig havde troet, jeg ville komme til.
Det har taget mig tre år,
og indtil videre har det været fantastisk. Virkelig sjovt.
Fem timer og et Halla Bol senere ankommer vi endelig til Jaipur.
- Vi nåede frem. - Så er vi her.
- Hvilken vej skal vi? - Det er udgangen.
Og når jeg har fundet et sted at lade batterierne op,
glæder jeg mig til at se, hvordan den ikoniske by ser ud i dagslys.
Jaipur. Byen er næsten 300 år gammel
og dermed en relativt ung by efter indiske standarder.
Den står nu på UNESCO's Verdensarvsliste
og anses som centrum for verdens ædelstene.
- Hej. - Abish.
- Velkommen. - Jeg har sovet som en sten.
Jeg glæder mig til at få en fornemmelse af stedet,
og Abish har lovet at give mig en kort rundvisning.
Der er en statue af Mahatma Gandhi.
- Der er den. - Kendt som nationens fader.
Og meget kendt for sine runde briller ligesom dig.
- Det er Gandhi-briller. - Det er Gandhi-briller.
Rajasthan har en interessant tradition, hvor hver by har sin egen farve.
Jodhpur er blå. Udaipur er hvid.
Jaisalmer er den gyldne by, og Jaipur er lyserød.
Da den britiske kongefamilie besøgte byen i 1876,
gjorde de lokale meget ud af det.
Da prins Albert kom til Jaipur, malede de hele byen i denne farve,
fordi det er gæstfrihedens farve.
Da han kom og så farven, sagde han: "Wow, lyserød by." Og navnet hang ved.
- Det må have gjort malerne glade dengang. - Ja.
I hjertet af byen ligger Hawa Mahal eller Vindenes Palads.
Det er bygget i 1799 og er et arkitektonisk mesterværk i fem etager.
Der er mange flotte ting at se på.
Jeg kunne sagtens bruge hele dagen på at se byen,
men jeg har en vigtig aftale.
Smukt.
Abish har arrangeret, at jeg skal møde Rajasthan Royals.
Formentlig for at få nogle tips efter at have tabt til en tiårig.
Hvis jeg var dig, ville jeg glæde mig helt vildt.
- Jeg har forberedt dig. Hvad betyder det? - Seks.
- Helt rigtigt. - Jeg glæder mig meget.
- Ses vi senere? - Ja, selvfølgelig.
Sawai Mansingh Stadium er holdets hjemmebane.
Det må jeg nok sige. Det er mit første cricket-stadion.
Og med over 15 millioner følgere på de sociale medier
er Royals en ret stor ting.
Halla Bol, min ven. Halla Bol.
Det perfekte sted for en nybegynder at få frisket grundslagene op.
- Hvordan går det? - Godt.
- Velkommen til Royals' hjem i Jaipur. - Tak.
Yaggi er tidligere spiller her og nu træner for holdet.
Du er 78 år, men du ligner en på 50.
- Åh! Wow. - Du ser ung ud.
- Skal vi begynde med opvarmningen? - Ja.
Det er for haserne og ryggen.
- Ja, jeg kan mærke mine haser og min ryg. - Tre, fire.
Og nu det vigtigste. Kastearmen. Stil dig her. Hold og kast.
To. Tre.
- Jeg tror, du er klar nu. - Men jeg er venstrehåndet.
Yaggi er sat på en stor opgave.
Og en konvoj af busser, lyserøde selvfølgelig,
betyder, at spillerne er ankommet til deres egen træning.
Eugene, du skal møde en af vores hurtigste bowlere,
Jofra Archer. Han er en af de hurtigste i verden.
Noget siger mig, at jeg burde have varmet lidt mere op.
- Hyggeligt at møde dig. - I lige måde.
Skal vi spille cricket? Du skal få lov at gå ind lidt.
Betyder det noget for dig, at man er venstrehåndet?
Jeg foretrækker venstrehåndede. Min statistik er bedre mod dem.
Det hjælper mig ikke ret meget.
Jofra spiller også for England.
Med dem har han vundet den største anerkendelse i cricket: VM i 2019.
Hvad kan jeg forvente?
Det er fint.
Jeg lader dig få lidt selvtillid først, før jeg giver den gas.
Når det gælder, kan han kaste en bold med 145 kilometer i timen.
Én til. Det var tæt på.
Men lige nu spiller han i mit tempo.
Nej, du skal bruge battet!
- Du skal ramme den. - Det er tungt.
Intet pres.
- Var det godt? - Ja, rigtig godt.
Jeg skal træne nu, men det var hyggeligt at møde dig.
- Vi ses, før vi tager af sted i dag. - Super.
Mens Jofra får noget ægte træning,
får jeg chancen for at møde cheftræneren, Rahul Dravid.
Crickets svar på Babe Ruth.
Jeg håber ikke, han så mig slå.
Det var ikke så imponerende.
Jeg håber faktisk ikke, at nogen så mig slå.
- Rahul. - Hej, Eugene.
Rahul anses som en af de største batspillere nogensinde.
Og en vaskeægte nationalhelt.
Så du mig derude?
- Ja. Du var ret god. - Mig og Jofra.
Var det nemt at slå ham?
Tja, jeg ved ikke, om du så det, men jeg ramte en gang.
Ikke mange har gjort det.
Altså jeg siger ikke, han trænger til mere træning,
men hvis jeg kan få et slag ind, bør han måske blive lidt.
Jeg håber, du forstår lidt mere om vores lands smukke sport.
Ja. Og jeg må sige, at hvad angår cricket, er I mit hold.
Selvfølgelig. Så har vi én fan mere.
Jeg rejser rundt og samler på sportshold.
I Spanien fik jeg Real Betis.
Aston Villa i England.
Og så selvfølgelig Royals her.
Jeg er blevet ret global som fan.
Nu, hvor du er Rajasthan Royals-fan, har vi en særlig trøje til dig.
- Bær den med stolthed til vores kampe. - Ja da. Se lige.
Noget af en souvenir fra mit besøg her.
Og mens jeg beskuer det hele fra tribunen,
husker jeg børnene, jeg spillede gully cricket med.
Og deres drøm om at spille for et hold som det her.
- Goddag, Eugene. Jeg hedder Kumar. - Kumar.
Efter at have været anfører for Sri Lankas landshold
og træner for Royals
er Kumar Sangakkara nu deres cricketdirektør.
Hvad tror du, det er ved cricket, som har ramt alle i hele landet?
Sporten stammer fra den britiske kolonisering af Indien.
Vi har gjort den til vores egen.
Så Indien har sin egen indiske version af cricket.
Det har samlet folk på tværs af demografi, alder, religion, etnicitet og politik
siden uafhængigheden. Det tjener et langt større formål, end du ser her.
Det er ret fantastisk. Jeg ved ikke, om nogen anden sport
er lige så samlende.
Uanset hvor man er i Indien, er cricket en del af landets sjæl.
Jeg kendte ikke vigtigheden af cricket, før jeg kom herud.
Og det er ikke første gang, jeg er blevet slået lidt omkuld på turen.
- Hvordan var det? - Tja, du ved.
Det vil glæde dig at høre, at jeg havde det rigtig sjovt.
Jeg fik et slag på Jofra, og min krop fik også nogle slag.
- Er du glad for, at du tog til Indien? - Det er jeg.
Du sagde forleden, at det ikke er behageligt, men man finder sig til rette.
Det var ret præcist sagt.
- Du er 78 år. - Ja.
Jeg er 38. Flere generationers forskel. Du er rejst hele vejen til Indien.
Hatten af for det. Det er inspirerende.
Jeg har indset, hvordan det høje tempo her
findes side om side med uventede øjeblikke med ro og spiritualitet.
Jeg tager hjem igen med Abish som min nye ven.
- Det var sjovt at hænge ud med dig. - Det var virkelig seks.
- Ja. - Seks!
Ja da.
Nu har jeg kun ét eventyr tilbage på listen,
og det foregår meget tættere på mit hjem.
Se lige der. Vancouver, Canada.
Vi er i min egen baghave.
Næste stop på listen…
- Eugene Levy. - Michael Bublé.
Jeg er nervøs.
Det var sjovt.
- Den bider ikke. - Nå, ikke?
Tekster af: Lisa Kristensen Villeneuve