Én vagyok az élő példa arra, hogy: „Jobb későn, mint soha.”
Néhány évvel ezelőtt
az életem még állandó, kiszámítható, megnyugtatóan monoton volt.
De kalandjaim a közelmúltban változtattak ezen.
Akkor még mi vár rám?
Most, hogy már amolyan utazószámba vesznek,
kitűztem magamnak azt a célt, hogy végigveszem a saját bakancslistámat…
BAKANCSLISTA
…mielőtt feldobom a bakancsot.
Hosszasan kutattam,
nyitottan álltam hozzá…
AMAZONASI KALANDOK
Ki kirándul az Amazonasnál?
…és előrukkoltam egy saját listával.
Ezt nézzék!
Köszöntünk Londonban!
Sosem éreztem magam turistábbnak.
Ezek a lehető legnagyszerűbb…
…olyan utazási élmények közül valók, amik az életben egyszer adódnak.
Nehogy félreértsd, de ez egy szörnyű menet.
Kipipáljuk a bakancslistán.
- Most vagyok először Írországban. - Persze, én már jártam itt.
- Aha. Egyszer. - Egyszer-kétszer.
- Egyszer. - Egyszer.
Hogy ezeknek az én életemben kell-e adódniuk…
…az már más kérdés.
De szeretném azt hinni, hogy kicsit merészebb lettem…
Nehéz elhinni, hogy tényleg itt vagyok.
…és egy kicsit bátrabb…
Micsoda védés!
Naná, hogy jól teljesítek, ha nagy a teher.
…úgyhogy lehet, hogy ez lesz az eddigi legemlékezetesebb utazásom.
A bakancslistán volt a berúgás Vilmos herceggel?
- Ez maga a bakancs. - Ez a bakancs, mi?
EUGENE LEVY, A KEDVETLEN UTAZÓ
BAKANCSLISTA
Még soha nem tapasztaltam hasonlót.
India mindig rajta volt a bakancslistámon,
ahogy, tudják, bármely tapasztalt utazónak.
Sok ismerősöm, aki eljött Indiába, azt mondta,
hogy ezt fel kell… ezt fel kell írnom a bakancslistámra.
És ezért, noha jobb szeretek saját magam társaságában lenni,
hallgattam ezekre az emberekre, és eljöttem a Föld legnépesebb országába.
Ha ez egy filmforgatás lenne, valaki azt mondaná:
„Oké, tudjátok, mit? Túl nagy a zűrzavar. Vegyünk vissza. Hihetőbbnek kell lennie.”
Több mint 11 000 kilométert utaztam India legnagyobb államáig,
Rádzsasztánig.
A királyok földjének is hívják,
színes városairól, ősi erődeiről és nyüzsgő piacairól híres,
így kötelező látnivaló az ilyen kezdőknek, mint én.
Nehéz elhinni, hogy tényleg itt vagyok.
Utazásom Dzsódhpurban kezdődik. Ebben a több mint 500 éves városban.
- Hahó! - Abish.
Eugene. Köszöntöm Indiában!
- Hogy s mint? - Hogy van?
- Jól vagyok. - Nagyon örvendek.
Abish a helyi idegenvezetőm.
Ő lesz az, aki segít megérteni az új környezetemet.
- Milyen volt a séta? - Új értelmet nyert a „tömeg” szó.
Igen.
India nem kényelmes, de aztán az ember kényelembe helyezi magát benne.
És amikor hazamegy, teljesen más szemszögből látja majd a világot.
Nem kényelmes,
- kényelembe helyezem magam benne. - Aha.
Jól van, nagyjából ezt gondoltam, hogy ez fog történni.
Ezért is gondoltam, hogy a legjobb, ha már az elején
bedobom a mélyvízbe, és megkérem, hogy tanuljon meg úszni.
Az elmúlt öt évszázadban
nőtt ki ez a város egy olyan nevezetesség körül, amit nehéz lenne nem észrevenni.
Ez pedig a dzsódhpuri Mehrangarh-erőd.
1459-ben építették.
- Úristen. Hatalmas! - Igen.
Még a királyi család tulajdona.
120 méterrel tornyosodik a város fölé, a neve azt jelenti: „A Nap erődje.”
Ami elég találó, tekintve, hogy pont egy sivatag mellett van.
- Megmutathatom a piacot, ha akarja. - Jó.
Ez az egész piac, ami pont a Mehrangarh-erőd alatt van,
a Szardar-piac.
- Aha, értem. - Itt mindent kapni.
- Akarja megnézni? - Nézzük meg.
Telítődnek az érzékszervek a színekkel, fűszerekkel, emberekkel, arcokkal.
Minden ponton van egy kis alkudozás, izgalom, sokat lehet tanulni belőle.
Azt mondanám, ez határozottan színesebb, mint Kanada.
Igen. Igen.
Ha egyvalamit kellene mondani, amiről Dzsódhpur híres, mi lenne az?
Azt mondanám, a textilek.
Ezt nézze meg!
Ezek mind olyan szövetek,
amik Rádzsasztánra jellemzőek, az államra, ahol vagyunk.
SZARDAR-PIAC BEJÁRAT
A színek, amikkel az ember itt találkozik, sokkal élénkebbek,
mint bármilyen fényképen, amit valaha láttam.
Amikor az utcán találkozol velük, szinte felrobbannak.
És itt nem csak a színek csapnak oda.
Ez itt kömény.
Ez itt… rizs.
- Köményes rizs. - Igen, kömény.
Mentatea. Lassan szagolja.
Na, ezt lassan szagolja.
Mi ez?
Olyan, mint a VapoRub. Az…
Az, amit a mellkasunkra kenünk, ha megfáztunk.
- Ez jó az emésztésnek… - Ó, igen.
- …az immunrendszernek, lazítja a testet. - Aha.
Sok mindent kell egyszerre befogadni itt utcaszinten.
Ezért, hogy képet kapjak az egész városról,
Abish el akar vinni a kedvenc kilátóhelyére.
Motoros riksával fogunk menni.
Próbáljon lazítani.
- Próbáljak lazítani? - Igen. Ez a kulcs.
A New York-i taxi és a tricikli keverékeként jellemezhető riksák
durván 200 millió fuvart bonyolítanak országszerte naponta.
- Néhány pró tipp. - Aha.
Egy: mindig kapaszkodjon,
- jobb lábat vagy bal lábat oda. - Aha.
És ha néha jön egy hupli,
tegye le a kezét és egyenesítse ki a hátát.
Egy kicsit fel és le.
Rendben.
Ki a sofőrünk?
- Ő Bablu. Bablu-dzsi, namaste. - Bablu.
- Namaste. - Namaste. Hogy s mint?
- Azta! - Ez közel volt.
Majdnem elütötte a nőt.
Nehogy félreértsd, Bablu,
kitűnő sofőr vagy, de ez egy szörnyű menet.
Az utcákon rengeteg állatot is láthat.
A teheneket nagyon tiszteljük az országnak ezen a részén.
Például Torontóban
- a gyalogosnak van elsőbbsége, ha átmegy. - Igen.
Itt az állatoknak van elsőbbségük.
És hová mennek?
Csatangolnak az utcákon, aztán visszamennek.
- Tessék, nézze! - Ó, tényleg…
Visszamennek az otthonukba.
A tehenet szent állatnak tekinti a hinduizmus, India legnagyobb vallása.
És a folyamatos forgalom ellenére
úgy tűnik, sokkal nyugodtabbak, mint én.
- Oké, ez volt a legrosszabb rész. - Aha.
Kezdek belejönni.
- Igen. - Köszönöm, uram.
Az utolsó, aki így összerázta a csontjaimat, a csontkovácsom volt.
Itt is vagyunk.
Viszont eljutottunk az óvárosba.
A kacskaringós utcák színes útvesztője az ok,
amiért Dzsódhpurt kék városnak is nevezik.
- Az az erőd, amiről meséltem. - Hű, aha.
És miért pont a kék?
A kék segít hűvösen tartani a hőmérsékletet. Végül is ez a sivatag.
A kék emellett azt is jelzi, hogy a brahmanoknak nevezett papi kaszt tagjai
régen a városnak ezen a részén éltek.
- Az egyik legjobb hely… - Hűha.
…a városban, hogy ezt lássuk.
Gondolom. Kivéve ha ott vagy fent, a palotában, igaz?
- Ami… Nem tudom. - Oké, most megfogott.
Hé, nekem csak ennyire tellett, oké?
Nem vagyok királyi vér, hogy felvigyem.
Látott már ehhez foghatót?
Soha nem láttam még ilyen színes várost, mint ez.
És Dzsódhpur sokkalta nagyobb város, mint amilyennek amúgy képzeltem.
Nem számítottam egy kék városra.
De értem és érzem, miért e mellett a szín mellett döntöttek.
A nyári hőmérséklet itt rendszeresen eléri a 38 fokot,
úgyhogy a hotelbe megyek lehűteni magam.
Fél napja vagyok itt igazából, tudják?
És pokolian jól érzem magam.
Nagyon várom, hogy megtapasztaljam, milyen itt a kultúra,
milyenek az emberek, milyen az élet.
És úgy tűnik, hogy India régi uralkodóinak, a maharadzsáknak
elég jó életük volt.
Vessenek egy pillantást arra, hol állok most.
Ez a Bal Samand Lake Palace.
India egyik első mesterséges tavára néz, és tömör sziklából van kifaragva.
Magát a palotát Dzsódhpur maharadzsája építtette a 17. században.
- Helló. Köszönöm. - Köszöntöm, uram.
Hagyományos köszöntéssel készültünk. Jöjjön, kérem.
A fogadóbizottság kinézetéből ítélve
szerintem nálam kissé királyibb vendégre számítottak.
Köszönöm.
- Köszönöm. - Nagyon szívesen.
- Üdv, Mr. Eugene. - Üdv.
Ez a Bal Samand Lake Palace.
Ez volt a nyári palotája Dzsódhpur királyi családjának.
És most átalakították ezt a helyet szállodává.
- Igazán szép. - Igen.
Amikor jöttünk felfelé a kocsival, nem tudtam, hogy ez délibáb-e.
Csak ügyeljen a majmokra. Itt elég sok majom van.
Nem ártalmasak, de csak vigyázzon a majmokkal.
- Ne menjen túl közel. - Jó. Jó.
- Oké. - Érezze jól magát nálunk.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Miután királyi rezidenciából luxushotellé alakították,
a palota ajtajai és kertjei megnyíltak a vendégek előtt,
remélve, hogy stílusos menedéket ad a sivatagi hőség elől.
Bevallom, élvezem ezt a teret, élvezem a nyugalmat.
Ez most egy kicsit szürreális.
Nincs több hívás. Van itt pár majom.
Hű, cuki. Sziasztok, srácok!
Az indiai kalandom nagyszerűen indul.
És az esti terveim sem túl szedett-vedettek.
Abish meghívott egy partira néhány jómódú barátjához.
Mármint ha túl tudok jutni a helyi biztonsági őrön.
- Eugene! - Abish.
Jól kicsípte magát a táncra!
Ön is remekül fest. Hadd mutassam be a barátaimat.
- Jó. - Ajit…
Uday és Ajit kuzinok a rádzsasztáni arisztokrácia tagjai.
Hű, ez nagyszerű. És kié ez a palota?
- Az övé. - Az övé.
Ami talán magyarázza ezt a lenyűgöző partit.
És mióta él itt, Uday?
Itt nőttem fel.
De ez volt a családom rezidenciája az elmúlt 600 évben.
És mikor azt mondom, 600 év, azt hiszem, én a 18-19. generáció vagyok.
Mivel foglalkozott a családja?
A család hűséget fogadott Dzsódhpur maharadzsájának.
A dédapánk és az ő szülei a maharadzsa adóbeszedői voltak.
A nemesi előjogokat eltörölték az 1970-es években,
de sok család megőrizte a hagyományait.
Ami ebben az esetben egy oltári nagy ünnepséget jelent
a hamvas arcú díszvendégnek.
- Ő a díszvendég. - A díszvendég?
- Igen, ő az, a kisfiú. - Ő a díszvendég?
Ma minden arról szól, hogy hivatalosan köszöntik a kis Rudra Veert Dzsódhpurban.
Ez az ő első látogatása itt, az ősei otthonában.
Ezért ez egy nagyon fontos hazalátogatás.
- Ez nagy dolog! Akkor ő… - Nagy dolog.
Igen.
Teljesen megértem, teljesen megértem.
Nézzenek oda. Milyen nagy fiú vagy!
Vannak unokái?
Igen, van egy fiúunokám, aki hároméves lesz.
Ó, nahát.
És nem is olyan rég a kezemben tartottam…
- Igen, látom, őstehetség. - …ugyanígy.
Van kifogásuk az ellen, hogy hazavigyem?
Nagyfiú uraság.
Nem biztos, hogy RV emlékezni fog erre a partira,
de önző módon azt remélem, hogy rám majd emlékszik,
ahogy koccintunk a szerencséjére.
Nagyon szép.
India nemesi családjai nem az egyetlenek, akik jól élnek.
India a világ leggyorsabban növekvő gazdasága,
több mint 30 000 új milliomossal lett gazdagabb csak tavaly.
És egy nap után
úgy érzem, kezdek betekintést nyerni abba, milyen változatos itt az élet.
Meséljen nekem Rádzsasztánról.
Van valami saját, jellegzetes személyiségjegye?
Ha szétszedjük a „Rádzsasztán” szót, azt jelenti, hogy: „Királyok helye.”
Volt saját hadserege, saját pénze, saját igazságszolgáltatása.
Ahogy mozog Indiában, a kultúra változik államról államra.
És, tudja, hogy megértse, mennyire sokszínű az ország,
tudja, ahogy mozog, úgy változik a dialektus.
Száz kilométer bármelyik irányba,
és már más az étel, mások az emberek, más a nyelv.
Szinte olyan, mint számos nemzet egy nemzeten belül.
Egyes becslések csaknem 20 000-re teszik a dialektusok számát.
Ha van ilyen, akkor mi az az egy dolog, ami összeköti az országot?
Ami nagyon különleges Indiában, hogy alkotmányosan
szekularizáció van az országban.
A többségi vallás az országban a hinduizmus.
- Hindu? Aha. - A hinduk.
És mégis, van egy nagyon nagy muszlim populáció,
van egy nagyon nagy keresztény populáció, vannak zsidók, van minden.
- De a krikett a meghatározó vallás. - Tényleg?
Minden államnak megvan a saját csapata, tudja?
Amelyik államhoz tartozol, feltétlenül annak a csapatnak drukkolsz.
Ez egy vallás.
A krikett számomra ismeretlen terület,
de ennek az utazásnak eddig is ez volt a története.
Ez fantasztikus volt.
És a város legforróbb házibulijában töltött este után
holnap készen állok arra, hogy még többet fedezzek fel ebből a városból.
- Nahát. - Köszönjük.
Remekül aludtam az éjjel.
Hallják?
Madarak csiripelnek. Csak ezt hallottam.
És zene volt a füleimnek.
Ha luxusról volt szó, az indiai maharadzsák értették a dolgukat.
De ma reggel elcserélem a palota kertjeinek zöldjét
Dzsódhpur óvárosának kékjére.
- Abish. Hogy s mint? - Prímán.
Ilyen csendesnek még nem hallottam a várost.
- Ez az ország gyönyörű… - Hű.
…mert meg lehet találni a nyugalom pillanatait a leghektikusabb helyeken is.
Ő egy pandit, olyan, mint egy pap.
Ő egy pandit.
Indiában körülbelül 1,1 milliárd ember hindu.
Az ott Ganésa-dzsí.
Ganésa az isten, akihez akkor imádkozol,
amikor belevágsz egy új vállalkozásba vagy egy új kalandba.
Ezért találsz ilyen helyi szentélyeket országszerte.
Így az embereknek van lehetőségük spontán kapcsolódni a spiritualitásukhoz.
Megkérem a papot, ha nincs ellenére, hogy adjon egy kis áldást.
Persze, az kedves lenne.
Jó, csak le kell ülnie,
de le kell vennie a cipőt, ha nem baj.
- Cipőt le, és leülni? - Cipőt le, és leülni.
- Jó, menni fog. - Úgy ni.
Ez a prasada, ez az áldás, amit visszavesz.
Van még valami! Ezt a kókuszdiót össze kell törni.
Mi a jelentősége a kókuszdió összetörésének?
A lé, ami kijön belőle, az lesz az áldás, ami visszafröccsen magára.
Értem. Oké. Jól van, akkor maga…
Egy, kettő, három…
Meg lett áldva, összetörte a kókuszt, van enni való prasadája.
- Hű. - Nincs akadály az útjában.
- Hogy mondják, hogy „köszönöm” Indiában? - Dhanyavad.
Dhanyavad, dhanyavad.
Jó volt?
- Oké. - Mit mondanak?
Volt egy hiba. Ügyelni kell rá, hogy teljesen lefelé menjen.
Csak elengedte, és dobta.
- Örülni kell annak, ami van, gondolom. - Igen.
Szerintem áldást kapni, megszabadulni az előttem lévő akadályoktól,
ez… Szerintem ez jó dolog.
- Ezt nézze. - Hű, mi ez?
Ez a krikett egy formája, amit „gully” krikettnek hívnak.
A „gully” sikátort jelent.
A 18. században, amikor India a Brit Birodalom része volt,
és fontos kereskedelmi forrás,
brit matrózok mutatták meg a helyieknek a játékot.
- Az az úriember a dobó. - Aha.
Hű! Ügyes kapás!
- Ez jó. - Tessék.
- Mármint… - Ez kemény.
Ez igazából egy jó hely. Tudod, épp most, ez…
Ez olyan vicces.
India 1947-ben nyerte el a függetlenségét,
de a krikett az itt maradt.
A szezon utolsó meccsét 169 millió ember nézte.
Ez egy hatos.
Ez 41 millióval több, mint az utolsó Super Bowl nézőszáma.
Így kell mutatni.
- Hó! - Hű, ez egy hatos.
Mi ez? Mi a jele? Ügyes.
Az egyik legnagyobb csapat az államban, ahol most van, a Rajasthan Royals.
- A Rajasthan Royals? - Igen.
Ahogy odahaza a srácok az utcán betonhokiznak,
ezeken a helyi játékokon születnek a sportszupersztárrá válásról szőtt álmok.
- Srácok, nézlek titeket… - Üdv.
…és nagyon-nagyon-nagyon jók vagytok.
Van itt olyan, aki profi krikettjátékos akar lenni?
Én szeretnék.
Ez jó. Színészpalánták vannak a csapatban?
- Nincsenek. - Azta, mindenki krikettező akar lenni.
Aha. Hát, ha nem is feltétlenül krikettező,
de semmiképp sem színész, ha jól értem.
Akkor játsszunk. Nyomjuk.
Csavart.
Úgy tűnik, volt valami csavar a labdában,
és ezért nehéz volt megütni.
Ez jó! Futás!
Lehet, hogy kicsit nehezebb, mint gondoltam.
- Kint van. - Kint?
Azt kell mondjam, kikaptam a… a jobbiktól.
Úgy érzem, kicsit elpirultam,
csak ezúttal nem foghatom a napra.
Úgyhogy visszamegyek a hotelbe egy kis laza pihenésre.
Mielőtt belevágnék a következő indiai kalandomba.
- Üdv. - ’Djisten.
Ausztrálok?
Kivik.
- Új-zélandiak. - Új-zélandiak?
Szintén először itt?
Nem, hetedszer vagyunk itt.
- Hetedszer? - Igen.
Megkérdezhetem, amikor először voltak itt, legelső alkalommal,
rögtön tetszett, ahogy megérkeztek?
Nekem olyan volt, mintha hazajönnék.
Nem tudjuk, mi lesz a következő öt percben.
Nincs tervünk minden napra.
Nem tudjuk, hol szállunk meg.
És ez része a varázsnak.
És ezért vagyunk itt már hetedszer.
Én azért jöttem, hogy megpróbáljam ezt elérni.
Mármint komolyan, hogy úgy tapasztaljam meg Indiát,
ahogy egy rutinos utazó tenné. És…
Hogy kicsit tágítsa a komfortzónát?
A komfortzóna tágítása az, amit… amit próbálok megtenni.
Vannak tervei, vagy csak improvizál?
Felülök a vonatra.
- Azt mi még nem csináltuk. - Oké!
Még nem csinálták?
Tömegközlekedéssel egyáltalán nem mentünk.
Hát akkor hol jártak?
Maga bátrabb nálunk.
Nem lehet Indiát bejárni vonatozás nélkül.
Akkor ma kockáztat, igaz?
Ma kockáztatok.
Ez a becenevem. Kockáztató.
Érdekes volt, amit ma reggel az a pár mondott
a komfortzóna tágításáról és a kockáztatásról…
Könnyebb mondani, mint tényleg megtenni,
de rohadtul megteszem, ami tőlem telik.
És őszintén szólva a komfortzóna-tágításra nem tudok jobb módot elképzelni…
Itt vagyunk.
…mint hogy felülök egy dzsaipuri vonatra.
Dzsaipur ennek az államnak a fővárosa,
és az egyik legnépszerűbb krikettcsapat, a Rajasthan Royals otthona.
JEGYPÉNZTÁR
Keresem a Dzsódhpur-Dzsaipur Expresszt,
ami négy órakor indul.
Úgyhogy meg kell találnom a vágányt.
Ja, ez nekem nem mond semmit.
A dzsódhpuri pályaudvart 1885-ben nyitották meg,
és naponta csaknem 50 000 embert szolgál ki.
Igen, ott van, négy óra. Megvan, ötödik vágány.
Indulunk.
Elképesztő, mire képes az ember, ha rászánja magát.
Ennél közelebb még sosem voltam ahhoz, hogy tényleg utazónak érezzem magam.
DZSÓDHPUR
Itt a legtöbb vonaton utazhatsz állva, ülve,
vagy a lábadat egy lehajtható ágyra feltéve.
Elnézést.
Abish foglalt nekünk helyet.
De ahhoz, hogy megtaláljam, páratlan ösztöneimre kell hagyatkoznom…
2AC kocsi…
Még nem találtam meg.
Elnézést.
Ez nem stimmel.
Beszél angolul?
- Igen. - A 2AC kocsi?
- Egyenesen. - Egyenesen?
Oké.
Köszönöm. Köszönöm.
Hahó!
- Abish. - Jó, hogy látom.
Örülök, hogy itt van.
Miután megleltem Abisht,
alig várom, hogy a hálókocsink kényelméből élvezzem a kilátást.
DZSAIPUR - DZSÓDHPUR
Izgatott vagyok.
Hetvennyolc évesen kezdek felnőni.
Dzsaipur, itt jövünk!
DZSÓDHPUR
Dzsaipur eléréséhez csaknem 320 kilométert kell utaznunk keletre, Rádzsasztánon át.
Így lehet igazán megnézni az országot.
Függetlenül a gazdagságtól, szegénységtől itt mindenki vonatozik.
Barátságok köttetnek, romantikus komédiák kezdődnek el,
családi viszályok zajlanak le,
úgyhogy ez mindannyiunk felnövésének szerves része.
Ha belegondolunk, hogy ebben az oszágban 1,4 milliárd ember él,
nagy különbségek vannak.
Miután elnyertük a függetlenségünket, és meghúzták a határokat,
mindenkiben felmerült ez a gondolat.
Nem azt tanítják, hogy egy nemzet vagyunk.
Azt mondják nekünk, egység és sokféleség van,
ezt tanítják az iskolában a kezdetektől fogva.
Szóval nagy ellentétek, nagy ellentmondások vannak,
óriási különbségek.
És nem tudom, hogyan,
de a nemzettudat mégis erős marad.
Sráckorom óta rajongok a vonatutakért.
És ami az egyik legjobb bennük, hogy fel lehet állni, és lehet kiváncsiskodni.
Végre!
Royals-drukkerek?
- Igen. - Igen.
Ez… Én is az vagyok!
- Kérem. - Ó, igen.
Kiderült, hogy a Rajasthan Royalsnak ma este meccse van.
És az elszánt drukkereik kábé bárhonnét megnézik a meccsüket.
Voltak már Royals-meccsen?
Igen, voltunk már meccsen.
Mit érdemes tudnom?
Halla Bol. Ennyi.
- Igen, ez… - Halla Bol?
Igen. A Halla Bol olyan, mint egy hajrázás.
- És ez a mottója a… - Értem.
- A Rajasthan Royalsnak. - A Halla Bol egy hajrázás?
Igen, a Rajasthan Royals kiáltása.
- Halla. Hangosan. Igen. - Halla Bol. Aha. Oké. Jól van.
Örülök, hogy megismerhettem magukat.
- Jó volt beszélgetni. - Érezze jól magát.
- Sok szerencsét! - Köszönjük.
Nem gyakran látni nyitott ajtót mozgó vonaton,
de egész kellemes, jön egy kis friss levegő.
Bárki, aki ismer, azt mondaná: „Nem hiszem el, hogy ott vagy.”
Mivel…
ez egy olyan ország, ahová őszintén szólva nem gondoltam, hogy valaha eljutok.
Három évig tartott, hogy eljussak erre a pontra,
és eddig eszméletlen jó, nagyon szórakoztató.
Öt órával és egy Halla Bollal később
végre megérkeztünk Dzsaipurba.
- Ideértünk. - Hát itt vagyunk.
- Sikerült. - Merre?
Ott lesz a kijárat.
És ha találok egy helyet, ahol feltölthetem az aksijaimat,
alig várom, hogy lássam, hogy fest ez az ikonikus város fényes nappal.
Dzsaipur.
A maga 300 évével
ez egy viszonylag fiatal város indiai viszonylatban.
Nemrégiben az UNESCO Világörökség részének nyilvánították,
valamint a világ drágakőcsomópontjának is tekintik.
- Hahó! - Abish.
- Köszöntöm. - Úgy aludtam, mint a tej.
Alig várom, hogy magam is ráérezzek a hely szellemére,
és Abish vállalta, hogy elvisz egy villámkörtúrára.
Az ott Mahatma Gandhi szobra.
Ott van.
Ő a nemzet atyjaként ismert.
És a kerek szemüvegéről is híres, ami olyan, mint a magáé.
Ez is…
Ez is Gandhi-szemüveg.
Ez Gandhi-szemüveg.
Rádzsasztánban él ez az érdekes hagyomány, hogy minden nagyvárosnak saját színe van.
Dzsódhpur kék, Udaipur fehér,
Dzsaiszalmer az aranyváros, és Dzsaipur rózsaszín.
Amikor a brit királyi család tagjai idelátogattak 1876-ban,
a helyiek kitettek magukért.
Amikor Albert herceg eljött Dzsaipurba,
ilyen színűre festették az egész várost,
mert ez a vendégszeretet színe, befogadó.
Úgyhogy mikor idejött, meglátta a színt, és azt mondta: „Hű, rózsaszín város!”
És a név megragadt.
Hát, akkor ennek örülhettek a festők akkoriban, nem?
De igen.
A város szívében áll a Hawa Mahal, azaz a Szelek Palotája.
Az 1799-ben épült ötemeletes épület építészeti remekmű.
Itt nagyon sok lenyűgöző látnivaló akad.
Szívesen tölteném az egész napot városnézéssel,
de van egy fontos randevúm, nem hagyhatom ki.
Gyönyörű.
Abish összehozott nekem egy találkozót a Rajasthan Royals csapatával.
Nyilván, hogy kapjak pár jó tippet, miután elpáholt egy tízéves.
Eugene, én a maga helyében repesnék az örömtől.
Szerintem jól felkészítettem. Ez mit jelent?
Hatos.
Igen, teljesen korrekt.
Már alig várom.
És találkozunk utána, vagy…
Igen, persze.
A Sawai Mansingh Stadion a csapat otthona.
Hűha. Ez nem semmi, igaz?
SAWAI MANSINGH STADION
Ez az első krikettstadionom.
Több mint 15 millió követőjével a közösségi médiában
a Royals meglehetősen nagy dobás.
Halla Bol, barátom. Halla Bol.
Így ez a perfekt hely ennek a zöldfülűnek, hogy felelevenítse az alapokat.
- Hogy s mint? - Remekül.
Köszöntöm a Royals otthonában…
- Köszönöm. - …Dzsaipurban.
Yaggi régebben itt játszott, és most a játékosok erőnléti edzője.
Tudom, hogy ön 78 éves, de 50-nek néz ki.
Nagyon fiatalos.
- Nagyon fiatalos. - Hűha!
Akkor kezdhetjük a bemelegítéssel?
- Persze. - Oké.
Ez a combra és a hátra.
- Igen, érzem hogy a combbal sok… - Három…
- …van hátra. - …négy.
Most jön a legfontosabb…
- Igen. - A dobóizom. Maradjon így,
tartsa fel, és dobjon.
Kettő, három.
- Szerintem kész. - Jó ég!
Szerintem már kész van a játékra.
Jó, de balkezes vagyok.
Yagginak lesz még elég dolga.
Ez a konvojnyi busz, persze rózsaszínű,
azt jelenti, hogy a játékosok megjöttek a saját edzésükre.
Eugene, szeretném bemutatni az egyik leggyorsabb dobónkat.
Jofra Archer.
Ő az egyik leggyorsabb a világon.
Valami azt súgja, kicsit többet kellett volna melegítenem.
- Örvendek. - Hű, nagyon örvendek.
- Akar krikettezni? - Igen.
Akkor hagyom, hogy egy kicsit bemenjen.
Az számít, ha valaki balkezes?
Igazából jobb szeretek balkezeseknek dobni.
Jobb a statisztikám balosok ellen, mint jobbosok ellen.
Hát, ez nekem nem sok jót ígér, igaz?
Jofra Angliában is játszik.
És velük megnyerte a krikett legbecsesebb díját, a világbajnoki kupát 2019-ben.
Mutassa meg, hogy mire számítsak.
Rendben.
Hagyom, hogy megjöjjön az önbizalma, mielőtt felpörgetem a dolgot.
Amikor valóban számít, akkor képes 145 kilométer per órás labdát dobni.
Még egyet, ez közel volt.
De most igazodik az én tempómhoz.
Nem, az ütőt kell használnia!
- El kell ütnie. - Ez nehéz.
Semmi para.
- Ez jó volt? - Igen, nagyon jó. Nagyon jó.
Most vissza kell mennem az edzésre, Eugene, de örülök, hogy megismertem.
És elcsípem, mielőtt ma elmegyünk.
- Ó, remek. - Jól van.
Amíg Jofra igazi edzésen van,
alkalmam adódik megismerni a vezetőedzőt, Rahul Dravidet.
Ő lényegében a krikett válasza Babe Ruthra.
Remélem, nem látott ütni.
Mert nem volt annyira lenyűgöző.
Sőt, remélem, senki sem lát ütni.
- Rahul. - Üdv, Eugene.
Örvendek.
Rahult minden idők egyik legjobb ütőjének tartják.
Emellett totális nemzeti hős.
Látott engem ott?
- Igen. Láttam, hogy elég jó. - Aha, én és Jofra.
És maga… Könnyű kifogni rajta?
Hát, tudja,
Nem tudom, észrevette-e, egyet elütöttem…
Ezt nem sokan mondhatják el magukról…
Akartam is mondani, most nem az, hogy eddzen többet, de…
ha én is el tudom ütni, talán itt kéne tartani edzés után.
Igen. Remélem, kicsit belelátott abba,
ami egy gyönyörű játék ebben az országban.
Igen. Már őszintén mondhatom, ami a krikettet illeti, ez az én csapatom.
Mindenképp, eggyel több szurkolónk, drukkerünk van.
Szedem össze a sportcsapatokat, ahogy csak tudom.
Spanyolországban ott a Real Betis.
Az Aston Villa Angliában, természetesen.
És persze itt a Royals.
Egyszerűen… Kezdek globális szurkoló lenni.
Eugene, most, hogy Royals-drukker lett, van önnek egy spéci pólónk.
Remélem, büszkén hordja, a meccseinket nézve.
Ó, igen! Nézzenek oda!
Remek mementó, hogy emlékeztessen a látogatásomra.
És ahogy kiélvezem a látványt a lelátóról,
újra eszembe jutnak a srácok, akikkel „gully” krikettet játszottam.
És az álmaik, hogy majd egy ilyen csapatban játsszanak.
Üdvözlöm, Eugene. Kumár vagyok.
Kumár.
Miután a Sri Lanka-i válogatott kapitánya
és a Royals edzője volt,
Kumár Szangakkára jelenleg krikettigazgató.
Mit gondol, mi az a krikettben,
ami országszerte mindenkit megszólít?
Ez a sport a brit gyarmatosítás nyomán került Indiába.
Sikerült átvennünk és a magunkévá tennünk.
Úgyhogy Indiának saját, nagyon indiai krikettje van.
És ez egyesíti az embereket
kortól, vallástól, etnikumtól és politikától függetlenül, amióta elnyertük
a függetlenségünket.
És ez néha sokkal magasabb célt szolgál annál, mint amit itt lát.
Ez lenyűgöző. Nem tudom, elmondható-e bármelyik másik sportról,
hogy ilyen szinten egyesít.
Meglátja, bárhová is megy Indián belül, a krikett az ország lelkéhez tartozik.
A krikett fontossága nem olyasmi, amiről tudtam volna az idejövetelem előtt.
Meg kell mondanom, ez nem az első alkalom az itteni utazásom során, hogy megütődöm.
Köszöntöm. Milyen volt?
Hát, tudja,
meg lenne lepve, ha tudná, milyen remekül éreztem magam.
Elütöttem Jofra egy dobását, és a testem is levett tőle egy dobást.
Örül, hogy eljött Indiába?
Örülök, hogy eljöttem.
A minap azt mondta,
India nem kényelmes, de az ember kényelembe helyezi magát benne.
És ez szerintem tűpontos volt.
- Ön 78 éves… - Igen.
Én 38. Generációk választanak el minket.
Ön elutazott egészen Indiáig…
Elismerésem, de nem tudom… Vagyis, nem is tudom, ez inspiráló.
Rájöttem, hogy az itteni élet gyors tempója
jól megfér a derűs nyugalom és a spiritualitás váratlan pillanataival.
És úgy térek haza, hogy új barátra leltem Abishben.
Jó móka volt együtt bandázni.
Ez igazán egy… hatos.
- Igen. - Igen.
- Hatos! - Ez az!
Igenis!
Így már csak egy kaland van hátra a bakancslistámon,
és ez az utolsó sokkal közelebb lesz az otthonomhoz.
Ezt nézzék meg. Vancouver, Kanada.
Itt vagyunk a saját hátsó kertemben.
- Legközelebb a Bakancslistán… - Huhú!
Eugene Levy.
Michael Bublé.
- Hahó. Nagyon izgulok. - Ha!
Igen, ez buli volt.
- Nem tud bántani. Nem. - Nem bánt?
A feliratot fordította: Speier Dávid