Esu gyvas posakio „Geriau vėliau, nei niekada“ pavyzdys.
Dar prieš kelerius metus
gyvenau stabilų, nuspėjamą ir maloniai monotonišką gyvenimą.
Bet pastarieji mano nuotykiai viską pakeitė.
Taigi, kas manęs laukia?
Dabar, kai mane galima būtų pavadinti lyg ir keliautoju,
mečiau sau iššūkį įgyvendinti savo gyvenimo svajonių sąrašą
prieš atsisveikindamas su gyvenimu.
Daug tyrinėjau,
buvau atviras naujoms idėjoms…
Kas eina į pėsčiųjų žygius Amazonėje?
…ir sudariau savo sąrašą.
Pažvelkite.
Sveiki atvykę į Londoną!
Jaučiuosi kaip tikras turistas.
Tai išties puikios
kartą gyvenime pasitaikančios patirtys.
Supraskite teisingai, tai siaubinga kelionė.
Išbrauk tai iš sąrašo.
- Tai mano pirmas kartas Airijoje. - Aš, žinoma, esu čia buvęs.
- Taip. Sykį. - Sykį ar du.
- Sykį. - Sykį.
Ar tai turi nutikti tik vieną kartą mano gyvenime
lieka atviru klausimu.
Bet norėčiau galvoti, kad tapau truputį ryžtingesnis…
Sunku patikėti, jog aš čia.
…truputį drąsesnis…
Šaunuolis vartininkas!
Žinoma, kad gerai dirbu esant spaudimui.
…tai gali būt įsimintiniausia mano kelionė.
Ar tame sąraše buvo noras prisigerti su princu Viljamu?
- Pats pagrindinis. - Pagrindinis, tiesa?
GYVENIMO SVAJONIŲ SĄRAŠAS
Nieko panašaus nesu patyręs.
Indiją į savo svajonių sąrašus įtraukia,
žinot, bet kuris patyręs keliautojas.
Žinau daug žmonių, pabuvojusių Indijoje ir pasakiusių:
„Privalai įtraukti ją į savo svajonių sąrašą.“
Ir todėl, nepaisant to, jog mėgstu būti vienas,
aš jų paklausiau ir atvykau į tankiausiai apgyvendintą šalį Žemėje.
Jei tai būtų filmavimo aikštelė, kai kas sakytų:
„Per daug judesio.
Jo reikia mažiau, kad atrodytų tikroviškai.“
TORONTAS
Atvykau į už beveik 11 000 km esančią didžiausią Indijos valstiją –
Radžastaną.
Dar vadinama Karalių kraštu,
ši valstija garsėja spalvotais miestais, senovės fortais ir triukšmingais turgumis.
Ją privalo aplankyti tokie naujokai kaip aš.
Sunku patikėti, jog aš čia.
Mano kelionė prasideda Džodpuro mieste, kuriam jau virš 500 metų.
- Sveiki! - Abišai.
Judžinai. Sveikas atvykęs į Indiją.
- Kaip laikotės? - Kaip jūs?
- Aš puikiai. - Labai malonu jus matyti.
Abišas bus mano vietos gidas.
Ir žmogus, padėsiantis man susigaudyti šioje naujoje aplinkoje.
- Kaip pasivaikščiojote? - Žodis „minia“ įgijo naują prasmę.
Taip.
Indija nėra patogi, bet reikia prie jos priprasti.
Tada, grįžęs namo, į pasaulį pažvelgi visiškai kitaip.
Ji nėra patogi,
- bet reikia prie jos priprasti. - Taip.
Taip, pats panašiai galvojau.
Aš tyčia paprašiau jūsų čia pradėti mūsų kelionę,
nes norėjau tiesiog įmesti jus į jūrą ir liepti išmokti plaukti.
Šis miestas penkis šimtmečius augo
aplink žymų istorinį objektą, kurio neįmanoma nepastebėti.
Tai Džodpuro Merangaro fortas.
Pastatytas 1459 m.
- Dieve mano. Milžiniškas! - Taip.
Vis dar priklauso karališkajai šeimai.
Stūksantis 122 m virš miesto, o jo vardas reiškia „Saulės fortas“.
Kas gana tikslu, nes jis šalia dykumos.
- Galiu aprodyti jums turgų, jei norite. - Taip.
Turgus, esantis Merangaro forto papėdėje,
yra Sardaro turgus.
- Aišku, taip. - Čia rasite viską.
- Norit pažiūrėti? - Pažiūrėkime.
Tarsi pojūčių sprogimas – spalvos, kvapai, žmonės, veidai.
Kiekviename žingsnyje slypi derybos, nuotykiai, kaip netrukus pastebėsite.
Čia tikrai spalvingiau nei Kanadoje.
Tai jau tikrai.
Kuo labiausiai garsėja Džodpuras?
Sakyčiau, tekstile.
Pažiūrėkite.
Čia matote tekstilę,
būdingą Radžastanui, kur dabar esame.
Čia spalvos tokios gyvos,
kokių jokiose nuotraukose nesu matęs.
Susidūrus su jomis tiesiog gatvėje, galva, regis, sprogsta.
Tačiau čia įspūdį daro ne vien spalvos.
Čia kuminas.
Tai ryžiai.
- Kumino ryžiai. - Taip, kuminas.
Mėtos. Uostykite iš lėto.
Šitą uostykite iš lėto.
Kas čia?
Primena kamparą.
Tepalą, kurį tepa ant krūtinės, kai peršali.
- Gerina virškinimą… - Taip.
- …imunitetą, padeda kūnui atsipalaiduoti. - Taip.
Čia, gatvės lygyje, yra ką pamatyti.
Abišas, norėdamas man parodyti miestą,
kviečia nuvykti į jo mėgstamiausią vietą.
Važiuosime autorikša.
Atsipalaiduokite.
- Atsipalaiduoti? - Taip. Tai labai svarbu.
Kažkas tarp Niujorko taksi ir triračio.
Rikšos visoje šalyje sukaria maždaug 200 mln. reisų per dieną.
- Pora profesionalo patarimų. - Taip.
Pirma, visada laikykitės už rankenos,
- dešinę koją arba kairę čionai. - Taip.
Kaskart užvažiavus ant duobės,
dėkite rankas štai čia ir kilstelėkite užpakalį.
Aukštyn ir žemyn.
Gerai.
Kuo vardu mūsų vairuotojas?
- Bablu. Bablu, namaste. - Bablu.
- Namaste. - Namaste. Sveikas.
Per plauką.
Vos nepartrenkėm tos moters.
Nepriimkite to asmeniškai, Bablu,
jūs puikus vairuotojas, bet kelionė siaubinga.
Gatvėse matysite daug gyvūnų.
Karvės šiuose kraštuose yra labai gerbiamos.
Pavyzdžiui, Toronte
- pėstieji turi teisę pirmi pereiti gatvę. - Taip.
Čia gyvūnai turi pirmumo teisę.
O kur jie vaikšto?
Paklaidžioja gatvėmis, paskui grįžta.
Taip, pažiūrėkite.
Jie grįžta į savo namus.
Induizme, gausiausioje Indijos religijoje, karvės laikomos šventomis.
Ir nepaisant priešpriešinio eismo,
jos atrodo kur kas labiau atsipalaidavusios nei aš.
- Gerai, tai buvo blogiausia dalis. - Taip.
Imu priprasti.
- Taip. - Ačiū, pone.
Paskutinį kartą man kaulus taip kratė mano chiropraktikas.
Atvykom.
Bet senamiestį mes pasiekėm.
Dėl šio spalvingo vingiuojančių gatvių labirinto
Džodpuras dar vadinamas mėlynuoju miestu.
- Štai tas fortas, apie kurį pasakojau. - Taip.
O kodėl mėlynasis?
Mėlyna spalva vėsina. Juk čia dykuma.
Mėlyna spalva taip pat rodo, jog čia gyveno šventikų,
brahmanų, bendruomenė.
Čia viena geriausių vietų,
iš kurios puikiai matosi miestas.
Žinoma. Kita vieta būtų tik rūmai.
- Ir tai… nežinau. - Taip, iš tiesų.
Bet aš galiu sau leisti tik šią vietą.
Nesu iš karalių giminės, kad ten būčiau.
Esate matęs kažką panašaus?
Nesu matęs miesto tokių spalvų.
Džodpuras, pasirodo, kur kas didesnis miestas, nei maniau.
Mėlyno miesto išvysti tikrai nesitikėjau.
Bet dabar matau ir suprantu, kodėl pasirinkta tokia spalva.
Vasarą čia laikosi įprastinė 38 laipsnių oro temperatūra,
todėl vykstu į viešbutį atvėsti.
Pabuvau čia pusę dienos, žinot.
Ir man čia labai patinka.
Nekantrauju kuo labiau pažinti kultūrą,
žmones ir vietinį gyvenimą.
Atrodo, jog senieji Indijos karaliai, maharadžos,
čia gyveno gana gerai.
Tik pažiūrėkite, kur aš apsistojęs.
Bal Samando ežero rūmai.
Su vaizdu į vieną pirmųjų dirbtinių ežerų Indijoje, iškalti iš akmens.
Pačius rūmus 17 a. pastatė Džodpuro maharadža.
- Sveiki. Ačiū. - Sveiki atvykę, pone.
Paruošėme jums tradicinį sutikimą. Prašome.
Sprendžiant iš to, kaip mane sutiko,
manau, jie laukė karališkesnio asmens.
Ačiū.
- Ačiū. - Sveiki atvykę.
- Sveiki, pone Judžinai. - Sveiki.
Esate Bal Samando ežero rūmuose.
Čia buvo karališkos šeimos vasaros rezidencija Džodpure.
Šiais laikais rūmai buvo paversti viešbučiu.
- Labai gražu. - Taip.
Kai artėjome prie šios vietos, maniau, gal tai koks miražas.
Tik pasisaugokite beždžionių. Čia aplink daug beždžionių.
Jos nepavojingos, bet tiesiog pasisaugokite.
- Neprisileisti per arti. - Taip.
- Gerai. - Malonios viešnagės.
- Ačiū. - Ačiū.
Ši karališka rezidencija, paversta prabangiu viešbučiu,
atvėrė savo duris ir sodus svečiams,
norintiems stilingai pailsėti nuo dykumos karščio.
Turiu pasakyti, jog mėgaujuosi šia vieta, jos ramybe.
Man dabar viskas atrodo siurrealu.
Slepiam mobiliuosius, pasirodė beždžionės.
Mielos. Labas, vaikai!
Mano nuotykiai Indijoje prasidėjo prabangiai.
O mano planai vakarui irgi nepigūs.
Abišas pakvietė mane į vakarėlį su jo pasiturinčiais draugais.
Žinoma, jei mane praleis vietos apsauga.
- Judžinai! - Abišai.
Tu pasipuošęs kaip šokiams.
Jūs irgi gerai atrodote. Leiskit supažindinti jus su mano draugais.
- Taip. - Adžitas…
Pusbroliai Udėjus ir Adžitas priklauso Radžastano aristokratijai.
Nuostabu. Kieno čia namai?
- Jo namai. - Jo.
Turbūt todėl vakarėlis toks įspūdingas.
Ar seniai čia gyvenate, Udėjau?
Aš čia užaugau.
Bet mano šeima čia gyvena jau 600 metų.
Ir kai sakau 600, vadinasi, aš esu 18-a ar 19-a karta.
Kuo jūsų šeima užsiėmė?
Šeima tarnavo Džodpuro maharadžai.
Mūsų prosenelis ir jo tėvai rinko mokesčius maharadžai.
Kilmingųjų privilegijos buvo panaikintos 1970 m.,
bet daugelis šeimų tęsia savo tradicijas.
O šįvakar šeima susirinko gerai atšvęsti
naujojo garbės svečio sutiktuves.
- Čia mūsų garbės svečias. - Garbės svečias?
- Taip, jis. - Jis garbės svečias?
Šis vakaras skirtas oficialiai pasveikinti mažąjį Rudrą Vierą, atvykusį į Džodpurą.
Tai pirmasis jo atvykimas į protėvių namus.
Tai labai svarbi proga.
- Išties svarbi! - Labai svarbi.
Taip.
Aš tave kuo puikiausiai suprantu.
Tik pažvelk. Koks didelis berniukas!
Jūs turite anūkų?
Taip, turiu anūką, kuriam greit bus treji.
Tai bent.
Dar visai neseniai jį laikiau…
- Taip, jums puikiai sekasi. - …šitaip.
Ar jūs nieko prieš, jei pasiimsiu jį su savimi?
Ponaitis didelis berniukas.
Nesu tikras, ar RV prisimins šį vakarėlį,
bet aš savanaudiškai galvojau, jog jis prisimins mane,
kai išgėrėme už jo sėkmę.
Labai skanu.
Indijoje gerai gyvena ne tik aristokratai.
Indijos ekonomika – greičiausiai auganti pasaulyje.
Vien praėjusiais metais čia atsirado virš 30 000 milijonierių.
Ir, baigiantis pirmai dienai,
pastebėjau, koks įvairus čia yra gyvenimas.
Papasakokite man apie Radžastaną.
Kuo jis skiriasi?
Žodis Radžastanas reiškia „Karalių vieta“.
Kadaise jis turėjo savo kariuomenę, valiutą, teisinę sistemą.
Indijoje kiekviena valstija turi savo kultūrą.
Ir kad įsivaizduotumėte jos įvairovę,
žinokite, visur savas dialektas.
Kas 100 km visomis kryptimis
skirtingas maistas, žmonės, kalba.
Tarsi tauta tarp kitų tautų.
Kai kuriais paskaičiavimais, dialektų čia apie 20 000.
Ar yra kas sieja visą šalį?
Išskirtinis Indijos bruožas yra tas, jog konstituciškai,
Indija yra sekuliari.
Daugiausia gyventojų išpažįsta hinduizmą.
- Hinduistai? Taip. - Taip, hinduistai.
Tačiau čia labai daug musulmonų,
labai didelė krikščionių bendruomenė, žydų, turime visko.
- Bet dominuojanti religija yra kriketas. - Rimtai?
Kiekviena valstija turi savo komandą.
Ir tu besąlygiškai palaikai savo valstijos komandą.
Tai yra religija.
Kriketas man kol kas nepažįstamas,
kaip ir daugelis dalykų šioje kelionėje.
Nuostabu.
Po vakaro, praleisto karščiausiame miesto vakarėlyje,
būsiu pasirengęs toliau tyrinėti šį miestą rytoj.
Ačiū.
Puikiai išsimiegojau.
Girdite?
Paukščiai čiulba. Tik tai ir tegirdėjau.
Ir tai buvo muzika mano ausims.
Indijos maharadžos puikiai išmanė prabangą.
Tačiau šįryt rūmų žalumą keičiu
į Džodpuro senamiesčio mėlį.
- Abišai? Kaip tu? - Puikiai.
Tokios tylos šiame mieste dar negirdėjau.
Mūsų šalis nuostabi,
nes pačiose chaotiškiausiose vietose gali surasti tylos kampelių.
Panditas. Jis kaip šventikas.
Tai panditas.
Indijoje virš 1,1 mlrd. žmonių yra hinduistai.
Čia Ganešas.
Šiam dievui meldžiasi,
kai pradeda kažkokį reikalą ar naują nuotykį.
Todėl tokias vietines šventyklas rasite daug kur šalyje.
Jos suteikia žmonėms progą bet kada prisiliesti prie dvasinio pasaulio.
Paprašysiu šventiko, jei sutiksite, suteikti nedidelį palaiminimą.
Žinoma, būtų malonu.
Jums teks prisėsti,
bet, jei galite, nusiaukite batus.
- Nusiaut batus ir atsisėsti? - Nusiaut batus ir atsisėsti.
- Tiek sugebėsiu. - Prašom.
Čia prasadas, palaiminimas, kurį turite paimti.
Dar vienas dalykas! Tą kokosą reikia suskaldyti.
O kokia suskaldyto kokoso reikšmė?
Iš jo išbėgusiu vandeniu jus apšlakstys ir palaimins.
Aišku. Gerai. Tai kaip…
Vienas, du, trys…
Jūs palaimintas, sudaužėte kokosą, gavote prasadą, kurį galėsit suvalgyti.
Visos kliūtys panaikintos.
- Kaip indiškai „ačiū“? - Danivad.
Danivad.
Gerai?
- Aišku. - Ką jie sako?
Buvo klaida. Jums reikėjo įsitikinti, kad jis nukristų iki galo.
Jūs tiesiog paleidote kokosą.
- Teks su tuo gyventi, spėju. - Taip.
Manau, gauti palaiminimą, kad neliktų kliūčių mano kelyje,
Manau, tai geras dalykas.
- Pažiūrėkite. - Kas čia?
Tai gatvės kriketas.
Dar vadinamas kiemo kriketu.
Kai Indija 18 a. dar buvo Britanijos imperijos dalimi
ir svarbiu prekybos šaltiniu,
britų jūreiviai išmokė vietinius žaisti šį žaidimą.
- Tas ponas yra metikas. - Taip.
Puikus pagavimas!
- Gerai. - Puikiai.
Sudėtinga.
Viskas gerai, šiaip jau. Žinote, dabar…
Kaip juokinga.
Indija 1947 m. tapo nepriklausoma,
bet kriketo neatsisakė.
Paskutines sezono varžybas žiūrėjo 169 mln. žmonių.
Šešetas.
Tai 41 mln. daugiau nei žiūrėjo praeitų metų Supertaurę.
Reikia rodyti taip.
Tai šešetas.
Kas? Koks ženklas? Šaunuolis.
Viena žymiausių šios valstijos komandų vadinasi „Rajastan Royals“.
- „Rajastan Royals“? - Taip.
Kaip ir mano gimtinėje žaisdami kiemuose ledo ritulį,
čionykščiai vaikai ima svajoti
apie svaiginančias sportininkų karjeros aukštumas.
- Vaikai, aš jus stebiu… - Sveiki.
…ir jūs labai labai labai gerai žaidžiate.
Kas iš jūsų norite tapti profesionaliu kriketo žaidėju?
Aš noriu.
Puiku. Ar kas svajoja apie aktorystę?
- Ne. - Visi nori būti kriketininkais.
Nebūtinai kriketininkais,
tačiau jokiu būdu ir ne aktoriais, matau.
Pažaiskime. Varom.
Paduok.
Mesdamas jis suko kamuolį
taip apsunkindamas jo atmušimą.
Neblogai. Bėk.
Mažumėlę sudėtingiau nei maniau.
- Išmuštas. - Išmuštas?
Turiu pripažinti, kad pralaimėjau… geresniam žaidėjui.
Esu truputį įraudęs,
tik šįkart kalta ne saulė.
Grįžtu į viešbutį pailsėti.
Manęs laukia kitas kelionės po Indiją etapas.
- Sveiki. - Gerą dieną.
Australija?
Kiviai.
- Naujoji Zelandija. - Naujoji Zelandija.
Irgi pirmąkart čia?
Ne, lankėmės čia septynis kartus.
- Septynis kartus? - Taip.
Ar galiu paklausti? Kai atvykote čia patį pirmą kartą,
iš karto pamilote šią šalį?
Aš pasijutau lyg grįžusi namo.
Mes niekada nežinome, kas bus.
Dieną pradedame be jokio plano.
Nežinome, kur apsistosime.
Tai lyg kokia magija.
Todėl mes čia jau septintą kartą.
Būtent tai yra mano kelionės čia tikslas.
Noriu pasakyt, patirti Indiją
kaip patyręs keliautojas.
Praplėsti komforto ribas?
Komforto ribų plėtimas yra tai, ko siekiu.
Turite planą ar improvizuojate?
Ketinu važiuoti traukiniu.
- Mes to nebandėme. - Geras!
Nebandėte?
Mes nevažiavome jokiu viešuoju transportu.
Tuomet kur lankėtės?
Jūs drąsesnis už mus.
Indijoje negali nevažiuoti traukiniu.
Šiandien rizikuojate?
Šiandien rizikuojate.
Tai antras mano vardas. Rizikuotojas.
Įdomiai pasakė toji pora šįryt
apie komforto zonos išplėtimą ir riziką…
Lengviau pasakyti nei padaryti,
bet aš stengiuosi iš visų jėgų.
Ir, jei atvirai, negaliu sugalvoti geresnio būdo išplėsti komforto zoną…
Atvykome.
…nei vykti traukiniu į Džaipurą.
Šios valstijos sostinę
ir gimtąjį populiariausios kriketo komandos „Rajastan Royals“ miestą.
BILIETŲ KASA
Ieškau ekspreso į Džaipurą,
išvykstančio iš Džodpuro 16.00 val.
Turiu surast platformą.
Taip, man tai nieko nesako.
Džodpuro traukinių stotis pradėjo veikti 1885 m.
ir kasdien aptarnauja beveik po 500 000 žmonių.
Taip, matau, 16.00 val. Penkta platforma.
Eime.
Nuostabu, ką gali pasiekti, kai visą dėmesį skiri vienam dalykui.
Jaučiuosi beveik kaip tikras keliautojas.
DŽODPURAS
Daugelyje traukinių čia galite stovėti, sėdėti
ar ištiesti kojas ant atlenkiamo gulto.
Atleiskite.
Abišas užėmė mums vietas.
Tačiau norėdamas jį surasti, turėsiu pasikliauti savo neįtikėtina nuojauta…
Vagonas 2AC…
Kol kas nerandu.
Atleiskite.
Negali būti.
Kalbate angliškai?
- Taip. - Kur vagonas 2AC?
- Eikite tiesiai. - Tiesiai.
Gerai.
Ačiū.
Ei.
- Abišai. - Džiugu jus matyti.
Džiaugiuosi, kad tu čia.
Suradęs Abišą,
nekantrauju pasimėgauti vaizdais pro mūsų kupė langą.
Aš džiaugiuosi.
Man 78-eri ir aš dar augu.
Džaipurai, mes atvykstame.
DŽODPURAS
Iki Džaipuro traukiniu važiuosime į rytus per Radžastaną 322 km.
Šitaip iš tiesų galite pamatyti šalį.
Turtingi, vargšai, visi važiuoja traukiniais.
Čia mezgasi draugystės, romantinės komedijos,
šeimų dramos.
Taigi, traukiniai yra gana neatsiejama mūsų visų auklėjimo dalis.
Kai prisimeni, jog šioje šalyje gyvena 1,4 mlrd. žmonių,
į tai pažvelgi kitaip.
Po to, kai tapome nepriklausomi ir buvo nustatytos sienos,
visi išsikėlė tokią idėją.
Mūsų niekas niekada nemokė, jog esame viena tauta.
Mokyklose nuo pat pirmos klasės mums aiškina
apie vienybę ir įvairovę.
Taigi, mes kupini kontrastų, prieštaravimų
ir labai skirtingi.
Ir aš nesuprantu, kaip,
bet mūsų tautinė tapatybė išlieka labai stipri.
Nuo vaikystės mėgau keliones traukiniais.
Man patinka,
jog gali pasivaikščioti, pasmalsauti.
Pagaliau!
„Royals“ gerbėjai?
- Taip. - Taip.
Kaip ir aš.
- Prašom. - O, taip.
Pasirodo, šįvakar „Rajastan Royals“ rungtynės.
O prisiekę gerbėjai žiūri jas beveik bet kur.
Esate gyvai matę „Rajastan Royals“ rungtynes?
Taip, buvome mače.
Ką privalau žinoti?
Halla Bol. Nieko daugiau.
Halla Bol?
Taip. Halla Bol yra palaikymo šūkis.
- Ir jų moto… - Aišku.
- „Rajastan Royals“ komandos. - Halla Bol yra šūksnis?
Taip, „Rajastan Royals“ komandos.
- Halla. Garsiai. Taip. - Halla Bol. Gerai. Aišku.
Malonu buvo su jumis abiem susipažinti.
- Buvo malonu šnektelėti. - Linkiu geros kelionės.
- Sėkmės jums abiem. - Ačiū.
Traukiniuose nedažnai pamatysi atviras duris,
bet gana smagu įkvėpti gryno oro.
Visi, kas mane pažįsta, dabar sakytų: „Negaliu patikėti, jog tu ten.“
Nes…
žinote, niekada neketinau vykti į šią šalį.
Man prireikė trejų metų, kad apsispręsčiau
ir kol kas jaučiuosi čia nuostabiai, man smagu.
Po penkių valandų ir vieno Halla Bol
pagaliau atvykome į Džaipurą.
- Mums pavyko. - Atvažiavome.
- Mums pavyko. - Kur dabar?
Išėjimas, matyt, ten.
Po to, kai rasiu kur pakrauti savo bateriją,
labai norėsiu pamatyti, kaip šis legendinis miestas atrodo dienos šviesoje.
Džaipuras.
Skaičiuojantis beveik 300 metų,
šis miestas yra santykinai jaunas Indijos standartais.
Įtrauktas į UNESCO pasaulio paveldo sąrašą,
jis taip pat laikomas pasaulio brangakmenių centru.
- Labas. - Abišai.
- Lipkite. - Miegojau kaip kūdikis.
Noriu pats susidaryti įspūdį apie miestą,
ir Abišas sutiko surengti man apžvalginę ekskursiją.
Ten Mahatmos Gandi statula.
Štai.
Tautos tėvas.
Atpažįstamas iš apvalių akinių rėmelių, kaip jūsų.
Tokie…
Gandis irgi tokius nešiojo.
Radžastano miestai, pagal įdomią tradiciją, turi savo spalvas.
Džodpuras mėlynas, Udaipuras baltas,
Džaisalmeris yra auksinis miestas, o Džaipuras – rausvas.
Kai 1876 m. čia atvyko britų karališkoji šeima,
vietiniai gerai pasistengė.
Princui Albertui atvykus į Džaipurą,
miestas buvo nudažytas būtent taip,
nes rausva laikoma svetingumo spalva.
Taigi, pamatęs šią spalvą jis tarė: „Rausvas miestas!“
Šis pavadinimas ir prilipo.
Dažytojai buvo patenkinti, spėju?
Tikrai.
Miesto širdyje stūkso Havamahalas arba Vėjų rūmai.
Šis penkių aukštų architektūros šedevras pastatytas 1799 m.
Čia nemažai išties nuostabių dalykų.
Mielai dairyčiausi po miestą visą dieną,
tačiau manęs laukia svarbus susitikimas.
Koks grožis.
Abišas surengė man susitikimą su „Rajastan Royals“.
Spėju, nusprendė, jog man reikia patarimų po to, kai buvau išmuštas dešimtmečio.
Jumis dėtas šokinėčiau iš laimės.
Manau, aš jus tinkamai parengiau. Ką tai reiškia?
Šešetą.
Visiškai teisingai.
Aš labai džiaugiuosi.
Pasimatysime vėliau ar…
Taip, žinoma.
„Sawai Mansingh“ stadionas – šios komandos namų aikštė.
Tai bent. Įspūdinga, tiesa?
Pirmas kriketo stadionas, kuriame lankausi.
Turintys net 15 mln. sekėjų socialinėje medijoje,
„Rajastan Royals“ yra išties populiarūs.
Halla Bol, mano drauge. Halla Bol.
Tobula vieta šiam naujokui susipažinti su kriketo pradmenimis.
- Kaip laikotės? - Puikiai.
Prašom į „Rajastan Royals“ namus…
- Ačiū. - …Džaipure.
Jagis yra buvęs žaidėjas, dabar treniruojantis aikštės žaidėjus.
Žinau, kad jums 78-eri, bet atrodote 50-ies.
Atrodote jaunas.
Todėl pradėsime nuo apšilimo.
- Puiku. - Gerai.
Pratempsime šlaunų užpakalinę dalį ir nugarą.
- Taip, jaučiu šlaunų užpakalinę dalį… - Trys…
- ir nugarą… - …keturi.
Dabar svarbiausia…
- Taip. - Metimai. Stokite čia,
laikykite ir meskite.
Du, trys.
- Manau, jūs pasiruošęs. - Vargeli!
Manau, jūs pasiruošęs eiti į aikštelę.
Taip, bet aš kairiarankis.
Jagiui teks gerai padirbėti.
Pasirodžius autobusams, žinoma, rausviems,
tapo aišku, jog žaidėjai atvyko į treniruotę.
Judžinai, noriu supažindinti jus su greičiausiu mūsų metiku
Džofra Arčeriu.
Jis – vienas greičiausių pasaulyje.
Nujaučiu, kad man derėjo labiau apšilti.
- Džiugu susipažinti. - Labai malonu susipažinti.
Norite pažaisti kriketą?
Leisiu jums šiek tiek apsiprasti.
Jums svarbu, ar kairiarankis žmogus ar ne?
Šiaip jau, man labiau patinka mėtyt kairiarankiams.
Su kairiarankiais mano rezultatai geresni nei su dešiniarankiais.
Man tai nežada nieko gero, matyt.
Džofra taip pat žaidžia ir už Angliją.
Su jais 2019 m. jis laimėjo didžiausią kriketo apdovanojimą – Pasaulio taurę.
Parodykite, ko galiu tikėtis.
Gerai.
Noriu pastiprinti jūsų pasitikėjimą prieš rimtus padavimus.
Kai labai reikia, jo mestas kamuoliukas lekia 145 km/val. greičiu.
Dar sykį, beveik atmušiau.
Bet kol kas jis mėto man priimtinu greičiu.
Ne, atmuškite lazda!
- Reikia atmušt lazda. - Ji sunki.
Jokio spaudimo.
- Neblogai? - Taip, labai gerai. Labai gerai.
Turiu grįžt į treniruotę, Judžinai, bet buvo labai malonu su jumis susipažinti.
Dar pagausiu jus prieš mums išvykstant.
- Puiku. - Gerai.
Kol Džofra bus užsiėmęs rimtesne treniruote,
aš, pasinaudojęs proga, susipažinsiu su vyresniuoju treneriu Rahulu Dravidu.
Jis – kaip Beibas Rutas kriketo pasaulyje.
Tikiuosi, jis nematė, kaip atmušinėjau.
Nes, žinote, nepasirodžiau įspūdingai.
Po teisybei, tikiuosi, niekas to nepamatys.
- Rahulai. - Sveiki, Judžinai.
Malonu susipažinti.
Rahulas laikomas vienu geriausių visų laikų atmušėju.
Ir pilnaverčiu nacionaliniu herojumi.
Matėte mane ten?
- Taip. Mačiau, gerai pasirodėte. - Mane su Džofra.
Lengva buvo jam pasipriešinti?
Žinote,
nežinau, ar matėte, man pavyko atmušti…
Nedaug žmonių gali tuo pasigirti, taigi…
Nesakau, kad jam reikia dar padirbėti, bet…
jei aš galiu atmušti, tai gal verta palikti jį po treniruotės.
Tikiuosi, pamatėte
šio nuostabaus mūsų šalies žaidimo grožį.
Taip. Užtikrintai galiu pasakyti, jog tai mano kriketo komanda.
Žinoma. Turime dar vieną sirgalių.
Kur tik nuvykstu, pamilstu kokią sporto komandą.
Ispanijoje „Real Betis“.
„Aston Villa“ Anglijoje.
Ir, žinoma, „Rajastan Royals“ čia.
Tampu toks pasaulinio lygio sirgalius.
Judžinai, kadangi tapote „Rajastan Royals“ sirgaliumi, gausite savo marškinėlius.
LEVIS
Tikiuosi, vilkėsite juos su pasididžiavimu.
Taip! Tik pažiūrėkite.
Puikus suvenyras atminimui.
Ir stebėdamas aikštę iš tribūnos,
prisimenu tuos vaikus, su kuriais gatvėje žaidžiau kriketą.
Ir jų svajones kažkada žaisti tokio lygio komandoje.
Sveiki, Judžinai. Aš Kumaras.
Kumarai.
Buvęs Šri Lankos rinktinės kapitonas
ir „Royals“ treneris,
dabar Kumaras Sangakara yra Kriketo departamento direktorius.
Kuo ypatingas kriketas,
jog jį žaidžia visa šalis?
Ši sporto šaka įsigalėjo Indijoje britų kolonializmo laikais.
Mums pavyko ją paversti sava.
Indija dabar turi savitą, indišką kriketą.
Jis suvienijo visų
demografinių grupių, amžių, religijų, tautybių ir politinių pažiūrų žmones
po to, kai tapome nepriklausomi.
Jo prasmė kur kas gilesnė nei tai, ką matote čia.
Neįtikėtina. Nežinau, ar yra kita sporto rūšis,
taip vienijanti visą šalį.
Į kokį Indijos kraštą benuvyktumėte, kriketas bus jo dvasios dalis.
Prieš atvykdamas čia nenutuokiau apie kriketo svarbą.
Ir pasakysiu, jog tai ne pirmas kartas, kai ši kelionė mane tiesiog pribloškia.
Sveiki. Ir kaip?
Supranti,
tavo džiaugsmui pasakysiu, jog man labai patiko.
Atmušiau Džofros mestą kamuoliuką ir tai padariau savo kūnu.
Ar esate patenkintas, jog atvykote į Indiją?
Esu labai patenkintas.
Tu man sakei,
jog ji nėra patogi, bet prie jos reikia priprasti.
Manau, labai taikliai pasakyta.
- Jums 78-eri… - Taip.
Man 38-eri. Mus skiria kartos.
Jūs atvykote į Indiją…
Jūs tikras šaunuolis, bet aš nežinau… Noriu pasakyt, tai įkvepia.
Pamačiau, kaip greitas gyvenimo tempas
čia dera su netikėtais ramybės bei dvasingumo momentais.
Grįžtu namo įgijęs naują draugą – Abišą.
Buvo labai smagu pakeliauti su tavim.
Tai buvo geras šešetas.
- Taip. - Taip.
- Šešetas! - Taip!
Taip, pone.
Mano sąraše liko vienas punktas,
ir šįkart nelabai nutolsiu nuo namų.
Pažiūrėkite. Vankuveris, Kanada.
Esame mano kieme.
Kitas gyvenimo svajonių sąrašo punktas…
Judžinas Levis.
Maiklas Bublė.
Aš jaudinuosi.
Taip, labai linksma.
- Jis jums nieko nepadarys. Ne. - Nieko nepadarys?
Išvertė Egidija Namavičė