Sem živi primer pregovora "bolje pozno kot nikoli".
Do pred nekaj leti
je moje življenje teklo po ustaljenih, umirjenih in predvidljivih tirih.
Toda moje nedavne dogodivščine so vse to spremenile.
Kaj sledi?
Zdaj veljam za popotnika.
Hočem, da me pete odnesejo na vse kraje z mojega seznama…
PREDEN SE STEGNEM
…preden jih iztegnem.
Veliko sem raziskoval, ostal odprtega duha…
POREČJE AMAZONKE
Pohod po amazonskem deževnem gozdu?
In sestavil svoj seznam.
Samo poglejte.
Dobrodošli v Londonu!
Počutim se kot pravi turist.
To so nekatere najimenitnejših…
…enkratnih potovalnih izkušenj v življenju.
Brez zamere, zelo neudobno je.
Tako, odkljukano.
- Na Irskem sem prvič. - Jaz pa sem že bil tu.
- Ja. Enkrat. - Ali dvakrat.
- Enkrat. - Enkrat.
Naj bi to zame res bilo enkratno…
Kaj pa vem.
Vendar mi je všeč misel, da sem postal drznejši.
Neverjetno se mi zdi, da sem tu.
Pogumnejši…
Kakšna obramba!
Pritisk me ne vrže iz tira.
To bi lahko bilo moje najbolj nepozabno potovanje.
Je na seznamu tudi popivanje z mano?
- Čisto na vrhu. - Na vrhu, kaj?
PREDEN SE STEGNEM
Česa takega še nisem doživel.
Indija je na seznamu želja slehernega prekaljenega popotnika.
Marsikdo, ki jo je obiskal, pravi,
da jo je treba uvrstiti na seznam želja.
Zato sem kljub temu, da imam raje samoto,
tistim ljudem prisluhnil in prišel v najbolj obljudeno državo na svetu.
Če bi to bilo snemališče, bi kdo rekel:
"Prevelik direndaj je. Umirimo vse skupaj, da bo resničnejše."
Po več kot 11.000 km poti sem prispel v največjo indijsko zvezno državo.
V Radžastan.
Imenujejo jo tudi dežela kraljev.
Slovi po pobarvanih mestih, starodavnih trdnjavah in živahnih tržnicah.
Če ste v Indiji prvič, jo morate videti.
Ne morem verjeti, da sem tukaj.
Potovanje začenjam v Džodpurju, mestu, ki je staro več kot petsto let.
- Hej! - Abiš.
Eugene. Dobrodošli v Indiji.
- Pozdravljeni. - Kako ste?
- Dobro. - Pozdravljeni.
Abiš je moj vodič.
Pomagal mi bo razumeti novo okolje.
- Kakšna je bila hoja sem? - Gneča tu dobi nov pomen.
Ja.
Indija ni udobna, ampak človeku zleze pod kožo.
Po njej boste na svet gledali povsem drugače.
- Ni udobna, ampak mi bo zlezla pod kožo. - Ja.
Se mi je zdelo, da se bo to moralo zgoditi.
Mislil sem, da bo to najboljši začetek.
Da vas preprosto vržem v vodo.
Mesto je zadnjih petsto let raslo ob znamenitosti, ki jo težko spregledamo.
To je džodpurska trdnjava Mehrangarh.
Zgradili so jo leta 1459.
- O bog. Ogromna je! - Še vedno je v lasti kraljevske družine.
Dviga se 120 metrov nad mestom. Njeno ime pomeni "Trdnjava sonca".
Zelo primerno, saj je tik ob puščavi.
- Vam razkažem tržnico? - Ja.
Tržnica Sardar je ob vznožju trdnjave Mehrangarh.
Na njej dobite vse.
- Greva pogledat? - Dajva.
To je povodenj barv, začimb, ljudi in obrazov.
Morala se bova prebijati. Razburljivo bo in veliko se boste naučili.
- Vsekakor je barvitejše od Kanade. - Res je.
Če bi morali izpostaviti eno stvar, po kateri slovi Džodpur, kaj bi rekli?
Tkanine. Poglejte.
Vse to so tkanine, značilne za Radžastan, zvezno državo, v kateri sva.
Barve so tukaj veliko bolj žive
kot na slikah, ki sem jih videl.
Ko jih zagledamo na ulici, kar buhnejo v nas.
Močne pa niso samo barve.
To je kumin.
- To je riž. Riž s kuminom. - Ja, kumin je.
Metin čaj. Duhajte počasi.
Počasi povonjajte.
Kaj je narobe?
Spominja na tigrovo mast. Je…
Kot tisto, s čimer si pri prehladu namažemo prsni koš.
Dobro je za prebavo, imunski sistem in sprostitev vsega telesa.
Dogajanje na ulici je zelo pestro.
Abiš me pelje na svoje najljubše razgledišče, od koder bom videl vse mesto.
Peljala se bova z motorno rikšo. Poskusite se sprostiti.
- Poskusim naj se sprostiti? - Ja.
Rikše so križanec med newyorškim taksijem in triciklom.
Po Indiji vsak dan opravijo približno dvesto milijonov prevozov.
Nekaj nasvetov. Vedno se držite prečke.
- Levo ali desno nogo dajte sem. - Ja.
Ko vas bo vrglo s sedeža, dajte roko sem in napnite trebušne mišice.
Malo poskakovanja.
V redu.
Kdo je najin voznik?
- Bablu. Bablu Dži, namaste. - Bablu.
- Namaste. - Namaste. Kako si?
- Vau! - Za las.
Skoraj bi jo povozil. Bablu, brez zamere,
izvrsten voznik ste, ampak tole je zelo neprijetno.
Na ulicah je tudi veliko živali.
Krave so v tem delu države zelo spoštovane.
V Torontu
- imajo prednost pri prečkanju pešci. - Ja.
Tu imajo prednost živali.
- Kam pa gredo? - Potikajo se naokrog, nato pa se vrnejo.
- Poglejte. - O, so…
Domov gredo.
Krave so v hinduizmu, najbolj razširjeni veri v Indiji, svete.
Kljub vozilom iz nasprotne smeri
se zdijo veliko bolj sproščene kot jaz.
- No, to je bilo najhujše. - Ja. Se že privajam.
- Ja. - Hvala.
Nazadnje mi je kosti tako premetal moj kiropraktik.
Prišla sva.
Vendar nama je uspelo priti v stari del mesta.
Ta barviti blodnjak vijočih se ulic
je razlog, da Džodpurju pravijo tudi modro mesto.
- To je trdnjava, o kateri sem govoril. - Vau. Ja.
Zakaj modra barva?
Ker hladi. Navsezadnje smo v puščavi.
Označuje pa tudi duhovščino, brahmane,
ki so živeli v tem delu mesta.
To je ena najboljših razglednih točk v mestu.
Bi rekel. Razen za tiste v palači.
- Ki je… Kaj pa vem. - To je največ, kar si lahko privoščim.
Nisem modre krvi.
- Ste že videli kaj takega? - Tako pobarvano mesto? Ne.
Džodpur je veliko večji, kot sem mislil.
Nisem pričakoval modrega mesta.
Vendar razumem, zakaj so se odločili za to barvo.
Poleti se temperatura pogosto povzpne na več kot 38 stopinj Celzija.
Zato se grem v hotel ohladit.
Tu sem pol dneva. In neznansko uživam.
Veselim se spoznavanja tukajšnje kulture,
ljudi in življenja.
Zdi se, da so maharadže, stari kralji Indije,
živeli zelo dobro.
Samo poglejte, kje bivam.
To je palača Bal Samand Lake.
Gleda na prvo umetno jezero v Indiji in izklesana je iz kamna.
V 17. stoletju jo je dal zgraditi takratni džodpurski maharadža.
- Pozdravljeni. Hvala. - Dobrodošli.
Pripravili smo vam tradicionalno dobrodošlico.
Po tem, kakšna je,
mislim, da so pričakovali nekoga bolj kraljevskega od mene.
Hvala.
- Hvala. - Malenkost.
Pozdravljeni, g. Eugene. To je palača Bal Samand Lake.
Bila je poletni dvorec džodpurske kraljevske družine.
Zdaj jo je družina spremenila v hotel.
- Zelo lepa je. - Ja.
Na poti sem sem se spraševal, ali je fatamorgana.
Pazite pa se opic. Tu jih je veliko.
Niso nevarne, vendar bodite previdni.
- Ni se jim dobro preveč približati. - Ja.
- Dobro. - Prijetno bivanje.
- Hvala. - Hvala vam.
Odkar so kraljevski dvorec spremenili v razkošen hotel,
so vrata in vrtovi odprti za goste,
ki bi puščavski pripeki radi pobegnili v slogu.
Moram reči, da tu uživam. Uživam v tišini.
Kar neresnično je.
Nobenih klicev več. Opice so tu.
Prikupne so. Pozdravljene!
Moja indijska pustolovščina se je imenitno začela.
Tudi načrti za večer niso slabi.
Abiš me je povabil na zabavo, na kateri bodo tudi njegovi premožni prijatelji.
Če bom seveda prišel mimo varnostnika.
- Eugene! - Abiš.
- Zelo ste se uredili. - Vi tudi. Predstavil vam bom prijatelje.
- Ja. - Adžit…
Bratranca Udaj in Adžit pripadata radžastanskemu plemstvu.
Čudovito je. Kdo je lastnik te posesti?
On.
To verjetno pojasnjuje to veličastno zabavo.
- Udaj, kako dolgo že živite tukaj? - Tu sem odraščal.
Toda posest je v lasti naše družine zadnjih 600 let.
Mislim, da sem 18. ali 19. generacija.
Kaj je počela vaša družina?
Zvesta je bila džodpurskemu maharadži.
Naš praded in njegovi starši so za maharadžo pobirali davke.
Privilegije plemstva so ukinili v sedemdesetih letih,
vendar izročilo nadaljujejo številne družine.
V tem primeru to pomeni salamensko slavje
za mladega častnega gosta.
- To je naš častni gost. - Kaj?
- Ja, to je on. - To je častni gost?
Nocojšnje slavje je uradna dobrodošlica malemu Rudri Viru v Džodpurju.
Prvič je tukaj, na domu svojih prednikov.
Zato je to zelo pomemben prihod.
- Najpomembnejši. Je… - Ja.
Ja.
Povsem razumem.
Kakšen korenjak si!
- Imate kaj vnukov? - Enega. Tri leta bo star.
Ni še tako dolgo, kar sem ga držal…
- Rojeni ste za to. - …takole.
Ima kdo kaj proti, da ga vzamem domov?
Kakšen korenjak!
RV se te zabave verjetno ne bo spomnil,
vendar sebično upam, da se bo spomnil mene.
Nazdravljamo za njegovo srečo.
Zelo dobro.
V Indiji pa dobro ne živijo samo plemiške družine.
Država je eno najhitreje rastočih gospodarstev na svetu.
Samo lani je dobila 30.000 novih milijonarjev.
Že po enem dnevu
sem pokukal v njeno raznovrstno življenje.
Pripovedujte mi o Radžastanu. Ima svoj značaj?
Radžastan pomeni "dežela kraljev".
Imel je svojo vojsko, valuto in zakonodajo.
Vsaka indijska zvezna država ima svojo kulturo.
Za ponazoritev, kako raznovrstna je…
Narečja so zelo različna.
Samo sto kilometrov proč
so hrana, ljudje in jezik drugačni.
Je kot država med državami.
Po nekaterih ocenah je v Indiji skoraj 20.000 narečij.
Obstaja kaj, kar povezuje vso državo?
Po ustavi je posebnost Indije
njena sekularnost.
Večinska vera je hinduizem.
- Hindujska? - Ja.
Vendar imamo tudi zelo veliko muslimansko skupnost,
zelo veliko krščansko skupnost, judovsko skupnost, vse.
- Toda prevladujoča vera je kriket. - Res?
Vsaka zvezna država ima svojo ekipo.
Vsi njeni prebivalci jo neomajno podpirajo.
Vera je.
O kriketu nimam pojma,
ampak to bi lahko rekel za vse o Indiji.
Čudovito je bilo.
Po večeru najteže pričakovane zabave v mestu
sem pripravljen na jutrišnje raziskovanje mesta.
- Vau. - Hvala.
Odlično sem spal.
Slišite?
Ščebetanje ptic. Samo to sem slišal.
Bilo je glasba za moja ušesa.
Indijski maharadže so se spoznali na razkošje.
Toda danes bom zelene vrtove dvorca zamenjal
za modrino starega dela Džodpurja.
- Abiš. Kako ste? - Dobro.
Take tišine v tem mestu še nisem doživel.
Dežela je lepa,
ker tudi v skrajno kaotičnih krajih najdete spokojne trenutke.
To je pandit, duhovnik.
To je pandit.
Približno 1,1 milijarde Indijcev je hindujcev.
To je Ganeša. Bog, h kateremu molite,
kadar začnete kaj novega, novo dogodivščino.
Zato so take kapelice po vsej državi.
Ljudje se lahko spontano povežejo s svojo duhovno platjo.
Če vam je prav, bom duhovnika prosil za blagoslov.
Ja, to bi bilo lepo.
Usesti se boste morali. Ampak najprej se sezujte.
- Sezujem naj se in sedem? - Ja.
- Prav. - Takole.
To je prasada, blagoslov za s sabo.
Še nekaj. Kokos je treba razbiti.
Zakaj? Kakšen pomen ima to?
Njegova voda bo blagoslov, s katerim vas bo poškropil.
Prav. Naj torej…
Ena, dve, tri…
Blagoslovljeni ste, razbili ste kokos in lahko pojeste prasado.
- Vau. - Nič vas ne ovira.
- Kako v Indiji rečete hvala? - Danjavad, danjavad.
Danjavad, danjavad.
Je bilo v redu?
Kaj so rekli?
Napako ste naredili. Z roko bi ga morali raztreščiti ob tla.
Vi pa ste ga vrgli.
- Vzameš, kar dobiš. - Ja.
Blagoslov, ki me je rešil vseh prihodnjih ovir…
To je dobro.
- Poglejte. - Kaj je to?
Oblika kriketa. Gali kriket.
Gali pomeni uličico.
V 18. stoletju, ko je bila Indija del britanskega imperija
in glavni vir trgovanja,
so britanski mornarji igro predstavili domačinom.
- Tisti gospod je metalec. - Ja.
U! Dobro ste ulovili.
- To je dobro. - No, vidite.
- Reči hočem… - Težko je.
Vesel sem, da sem tukaj. To je…
Zelo zabavno.
Indija je postala neodvisna leta 1947,
toda kriket se je ohranil.
Zadnjo tekmo sezone si je ogledalo 169 milijonov ljudi.
To je sixer.
41 milijonov več kot finale ameriškega nogometa.
Pokažete ga takole.
Vau, to je šest.
Kakšen je znak za to? Bravo.
Ena najuspešnejših ekip te zvezne države je Rajasthan Royals.
- Rajasthan Royals? - Ja.
Tako kot naši mali ulični nogometaši
tudi tukajšnji mladi igralci sanjajo
o tem, da bodo postali športni zvezdniki.
Otroci, gledam vas. Zelo dobri ste.
Bi kateri rad postal poklicni igralec kriketa?
Jaz.
Dobro. Je med vami kaj nadobudnih igralcev?
- Ne. - Opa, vsi hočejo igrati kriket.
Ne nujno kriketa.
Ampak dramska igra ne zanima nikogar.
No, pa igrajmo.
Zavrti.
Žoga se je vrtela
in zato jo je bilo težko odbiti.
Dobro je. Teci.
Morda ni tako dolgočasno, kot sem mislil.
- Izpadli ste. - Res? No, boljši me je premagal.
Rdeč sem v obraz.
Ampak tokrat ne morem kriviti sonca.
V hotel se grem spočit in sprostit.
Preden začnem naslednji del svojega indijskega popotovanja.
- Zdravo. - Dan.
- Avstralca? - Kivija.
- Novozelandca. - Sta tudi vidva prvič tu?
Ne, že sedmič.
- Res? - Ja.
Ko sta sem prišla prvič…
Sta se takoj zaljubila v državo?
Počutila sem se, kot da sem prišla domov.
- Povsem se prepuščava trenutku. - Nimava načrtov.
- Ne veva, kje bova bivala. - To je del čara.
Zato sva sedmič tukaj.
To poskušam doseči jaz.
Indijo želim doživeti
kot prekaljen popotnik.
Zapustiti cono udobja?
Zapustiti cono udobja. To poskušam.
Imate veliko načrtov ali improvizirate?
Z vlakom bom šel.
- Midva tega nisva naredila. - Ne?
Nobenega javnega prevoza nisva uporabila.
Kje sta pa bila?
- Pogumnejši ste od naju. - V Indiji preprosto morate na vlak.
- Živeti nevarno, kaj? - Ja.
Po tem slovim.
Zanimive besede teh zakoncev.
Zapuščanje cone udobja, živeti nevarno…
Laže rečeno kot storjeno,
se bom pa preklemano potrudil.
Iz svoje cone udobja bom najlaže stopil…
Tu smo.
Tako, da bom šel v Džajpur z vlakom.
Je prestolnica Radžastana
in dom ene najbolj priljubljenih ekip kriketa, Rajasthan Royals.
Iščem ekspresni vlak za Džajpur,
ki odpelje ob štirih.
Najti moram peron.
Ja, to mi nič ne pomeni.
Železniško postajo so v Džodpurju odprli leta 1885.
Vsak dan je na njej skoraj 50.000 potnikov.
Tam je, ob štirih. Peti peron.
Gremo.
Neverjetno, kaj zmoreš, ko se za nekaj odločiš.
Tako popotniški se še nisem počutil.
Na večini vlakov lahko izbiraš med stojiščem, sedežem
in zložljivo posteljo.
Oprostite.
Abiš nama je rezerviral sedeža.
Čeprav se bom moral pri iskanju zanesti na svoj izjemni šesti čut.
Vagon 2AC. Nisem ga še našel.
Oprostite.
Gotovo sem zašel.
Govorite angleško?
- Ja. - Vagon 2AC?
- Bolj naprej je. - Ja?
V redu.
Hvala. Hvala.
Hej.
- Abiš. - Pozdravljeni.
Lepo, da ste tu.
Abiša mi je uspelo najti.
Veselim se razgledovanja okolice iz najine spalne kabine.
DŽAJPUR – DŽODPUR
Navdušen sem. Pri 78 letih odraščam.
Džajpur, prihajava.
DŽODPUR
Džajpur je približno 300 km vzhodneje. Potovala bova čez Radžastan.
Tako zares vidite deželo.
Bogati in revni, vsi potujejo z vlakom.
Tkejo se prijateljstva, začenjajo romantične komedije,
družinski prepiri…
To je sestavni del našega odraščanja.
Ko pomislite, da ima Indija 1,4 milijarde prebivalcev,
je razlika velika.
Postali smo neodvisni, nastale so nove meje.
Vsi so pomislili na to. Ne učijo nas o enem narodu.
Učili so nas o enotnosti in raznovrstnosti.
Od prvega šolskega dne.
To je po svoje veliko nasprotje, veliko protislovje.
Zelo različni smo.
Ne vem, kako,
ampak narodna identiteta ostaja močna.
Z vlakom rad potujem od otroštva.
Ena najboljših stvari je,
da lahko vstanete in vohljate.
Končno!
Navijača Royalsov?
- Ja. - Ja.
Tudi jaz sem.
Prisedite.
Rajasthan Royals nocoj tekmujejo.
Zvesti privrženci gledajo tekme od skoraj povsod.
Ste bili kdaj na tekmi Royalsov?
Ja, na eni.
Kaj moram vedeti?
Hala bol. To je vse.
- Ja… - Hala bol?
Ja. Hala bol je navijanje.
To je moto…
- Rajasthan Royalsov. - Hala bol je vzklik?
Ja, Rajasthan Royalsov.
- Hala. Glasno zavpijte. - Hala bol. Ja. V redu.
Lepo, da sem vaju spoznal.
- Fino je bilo. - Uživajte.
- Srečno. - Hvala.
Odprta vrata na vlaku so redkost, vendar je prijetno začutiti svež zrak.
Kdor me pozna, ne bi mogel verjeti svojim očem.
Ker…
Res sem mislil, da te države ne bom obiskal.
Do sem sem potreboval tri leta.
Do zdaj je bilo čudovito in zelo zabavno.
Po petih urah in enem hala bolu
smo končno v Džajpurju.
- Uspelo nama je. - Ja.
- Uspelo nama je. - Pa zdaj?
To je izhod.
Samo še prenočišče poiščeva,
pa se bom lahko začel veseliti dnevnega ogleda tega znamenitega mesta.
Džajpur. Nastal je pred slabimi tristo leti.
Po indijskih merilih je precej mlado mesto.
UNESCO ga je razglasil za svetovno dediščino.
Velja pa tudi za svetovno prestolnico dragih kamnov.
- Hej. - Abiš.
- Dobrodošli. - Spal sem kot dojenček.
Veselim se seznanjanja z mestom.
Abiš je privolil, da mi razkaže znamenitosti.
Tisto je kip Mahatme Gandija.
Tam je.
Oče naroda.
Priljubljen tudi zaradi okroglih očal, podobnih vašim.
- To so… - To so Gandijeva očala.
To so Gandijeva očala.
Radžastan ima zanimivo tradicijo. Vsako mesto je svoje barve.
Džodpur je modre, Udajpur bele,
Džajsalmer zlate, Džajpur pa rožnate.
Mesto je leta 1876 obiskal takratni valižanski princ
in domačini so ga slavnostno sprejeli.
Pred prihodom princa Alberta so ves Džajpur prebarvali s to barvo.
To je barva gostoljubja, dobrodošlice.
Ko je prišel, je zagledal barvo in rekel: "Opa, rožnato mesto!"
Vzdevek se je ohranil.
Pleskarji so bili gotovo veseli.
Res je.
V srcu mesta je Hava Mahal ali Palača vetrov.
Zgradili so jo leta 1799. Ima pet etaž in je arhitekturna mojstrovina.
Mesto se ponaša s številnimi biseri.
Z veseljem bi si ga ogledoval ves dan,
vendar imam pomembno srečanje.
Čudovito je.
Abiš se je dogovoril za srečanje z Rajasthan Royalsi.
Izločil me je desetletnik. Verjetno misli, da potrebujem nasvete.
Eugene, na vašem mestu bi vriskal od veselja.
Dovolj sem vas pripravil. Kaj pomeni tole?
- Šest. - Bravo.
Navdušen sem.
- Se bova pozneje dobila ali… - Ja, seveda.
Domači stadion ekipe je Savaj Mansing.
Vau. Imenitno.
Moj prvi stadion za kriket.
Royalsi imajo na družbenih omrežjih več kot petnajst milijonov sledilcev.
Hala bol, prijatelj. Hala bol.
Idealen kraj, da izboljšam osnove.
- Pozdravljeni. - Zdravo.
Dobrodošli v domu Royalsov…
- Hvala. - V Džajpurju.
Jagi je nekdanji igralec in zdajšnji trener.
Vem, da ste stari 78 let, ampak kažete jih petdeset.
Videti ste mladi.
Začneva z aktivacijo?
- Ja. - Prav.
To je za vaša meča in hrbet.
- Ja, oboje čutim. - Štiri.
Zdaj pa najpomembnejše.
- Ja. - Met. Postavite se sem,
zadržite in vrzite. Dve. Tri.
Pripravljeni ste.
- Pripravljeni ste. - Že, ampak sem levičar.
Jagi bo imel z mano še veliko dela.
Konvoj avtobusov, rožnatih seveda,
pomeni, da so igralci prišli na trening.
Eugene, predstavil vam bom enega naših najhitrejših metalcev,
Jofro Archerja.
Med najhitrejšimi na svetu je.
Slutim, da bi moral ogrevanju nameniti več časa.
- Pozdravljeni. - Pozdravljeni.
- Bi igrali kriket? - Ja.
Pa poskusite.
Vas moti, da sem levičar?
Raje mečem levičarjem.
Proti njim imam boljše rezultate kot proti desničarjem.
To ne govori v moj prid, ne?
Jofra igra tudi za Anglijo.
Zanjo je osvojil največjo lovoriko, svetovni pokal leta 2019.
Namignite mi, kaj naj pričakujem.
Nič hudega.
Da pridobite samozavest. Potem bom začel zares.
Če je nujno, zaluča žogo s hitrostjo 145 km/h.
Še enkrat. Skoraj.
Toda za zdaj se prilagaja moji hitrosti.
Ne, kij morate uporabiti.
- Žogo morate zadeti. - Težek je.
Kar v miru.
- Je bilo to dobro? - Ja, zelo. Zelo dobro.
Vrniti se moram na trening, vendar vas je bilo lepo spoznati.
Preden odidemo, se bova še videla.
- Sijajno. - Dobro.
Jofra se posveča pravemu treningu,
jaz pa se bom dobil z glavnim trenerjem Rahulom Dravidom.
Babe Ruth kriketa je.
Upam, da ni videl, kako sem odbijal.
Daleč od sijajnega je bilo.
Pravzaprav upam, da ni tega videl nihče.
- Rahul. - Zdravo, Eugene.
Pozdravljeni.
Rahul velja za enega najboljših odbijalcev v zgodovini.
Je pravi narodni junak.
Ste me videli?
- Ja. Zelo dobri ste bili. - Ja, jaz in Jofra.
Ste se lahko merili z njim?
Hja… Ne vem, ali ste opazili, vendar sem odbil.
Malokdo lahko to reče.
Hotel sem reči… Saj ne, da potrebuje več vaje,
ampak če njegovo žogo lahko odbijem jaz…
Ja. Upam, da zdaj nekoliko razumete našo lepo nacionalno igro.
Ja. In kar zadeva kriket, je to zdaj moja ekipa.
Super, še enega navijača smo dobili.
Športne ekipe izbiram po občutku.
V Španiji imam Real Betis.
V Angliji seveda Aston Villo.
Tu pa Royalse.
Zelo mednaroden navijač sem.
Eugene, ker ste fen Royalsov, imamo za vas posebno majico.
- Ponosno jo nosite ob ogledu naših tekem. - O ja! Samo poglejte.
To je izjemen spominek na ta obisk.
Tekmo spremljam s tribune.
In mislim na otroke, s katerimi sem igral gali kriket.
O njihovih sanjah, da bi igrali v taki ekipi.
- Eugene, pozdravljeni. Kumar. - Kumar.
Kumar Sangakara je bil kapetan šrilanške državne reprezentance
in trener Royalsov. Zdaj je direktor kriketa.
Kaj je po vašem razlog,
da v tej državi vsi igrajo kriket?
Ta šport je v Indijo prišel v času britanskega kolonializma.
Spremenili smo ga v svojega.
Indija ima svoj značilen slog kriketa.
Povezuje ljudi,
ne glede na starost, vero, etnično in politično pripadnost.
Od neodvisnosti naprej. Služi veliko večjemu namenu, kot ste ga videli tu.
Neverjeten je. Ne poznam nobenega drugega športa,
ki bi tako povezoval.
Povsod v Indiji boste videli, da je kriket del njene duše.
Pred prihodom sem nisem poznal pomena kriketa.
In moram reči, da na tem potovanju nisem presenečen prvič.
Pozdravljeni. Kako je bilo?
Gotovo boste veseli, da sem zelo užival.
Odbijal sem Jofrove žoge. Tudi s telesom.
Ste veseli, da ste prišli v Indijo?
Sem.
Zadnjič ste rekli, da ni udobna, a človeku zleze pod kožo.
Popolnoma prav ste imeli.
- Stari ste 78 let… - Ja.
Jaz pa 38. Več generacij narazen sva.
Pa ste vseeno prišli v Indijo.
Klobuk dol. To me navdihuje.
Spoznal sem, kako hitri življenjski tempo
prepredajo nepričakovani trenutki spokoja in duhovnosti.
Domov se bom vrnil z zavedanjem, da imam novega prijatelja, Abiša.
- V druženju z vami sem užival. - To je bila resnična šestica.
- Ja. - Ja.
- Šest! - Ja!
To.
Na seznamu je ostala samo še ena pustolovščina.
Na to bom odšel veliko bliže domu.
Samo poglejte. Vancouver v Kanadi.
Na mojem domačem terenu smo.
Naslednja na seznamu je…
Eugene Levy.
Michael Bublé.
Hej. Tremo imam.
Ja, bilo je zabavno.
- Nič vam ne more. - Ne?
Prevedla: Polona Mertelj