Jag är det levande exemplet på "bättre sent än aldrig".
Fram tills för några år sen
var mitt liv stadigt, förutsägbart och betryggande repetitivt.
Men mina senaste äventyr har förändrat det.
Så vad väntar härnäst?
Nu när jag anses vara lite av en globetrotter
tänker jag stryka saker på min önskelista
innan jag själv stryker med.
Jag forskade massor, höll ett öppet sinne…
Vem åker och campar i Amazonas?
…och skrev en egen lista.
Kolla in.
Välkomna till London!
Aldrig känt mig mer som en turist.
Det här är några av de bästa…
…resor man bara gör en gång i livet.
Ta inte illa upp, men det här är hemskt.
Då var det gjort.
- Det är första gången i Irland. - Jag har varit förr.
- En gång. - En eller två.
- En. - En.
Om resan borde göras en gång i mitt liv…
…är en annan fråga.
Men jag har nog blivit lite djärvare…
Svårt att fatta att jag faktiskt är här.
…lite modigare…
Vilken räddning!
Klart jag jobbar bra under press.
…så det här kan bli min mest minnesvärda resa hittills.
- Stod "supa med prins William" på listan? - Det står högst upp.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Indien har alltid stått på alla världsvana resenärers önskelista.
Jag känner många som har åkt till Indien och sagt att det måste med på min lista.
Det är därför, trots att jag föredrar att vara för mig själv,
som jag har lyssnat på dem och rest till världens folkrikaste land.
Om det här var en filminspelning, skulle nån säga:
"För mycket uppståndelse. Vi måste skära ner på det."
Jag har färdats över 11 000 kilometer till Indiens största delstat:
Rajasthan.
Det kallas även för Kungarnas land
och är känt för sina målade städer, urgamla fort och livliga marknader,
vilket gör det till nåt man inte får missa.
Svårt att fatta att jag faktiskt är här.
Min resa börjar i Jodhpur, en stad som är över 500 år gammal.
- Abish. - Eugene, välkommen till Indien.
- Hur står det till? - Trevligt att träffas.
Abish är min guide här,
och precis rätt person för att hjälpa mig förstå min omgivning.
- Hur var promenaden? - Den gav ordet "folkhop" en ny innebörd.
Indien är inte bekvämt, men man blir bekväm med det.
När du åker hem igen ser du världen ur en annan synvinkel.
Det är inte bekvämt, men man blir bekväm med det.
Jag tänkte också att det är nåt man måste bli.
Det här kändes som en bra utgångspunkt, för det blir inte livligare än så här.
De senaste fem århundradena
har staden brett ut sig runt en sevärdhet som är svår att missa.
Där är fortet Mehrangarh.
Det byggdes 1459.
Herregud! Det är enormt!
Det ägs av kungafamiljen än.
Fortet ligger på 120 meters höjd, och dess namn betyder "Solens fort".
Ganska lämpligt, med tanke på att den ligger vid en öken.
Jag kan visa dig runt marknaden.
Marknaden precis under fortet heter Sardar.
Man hittar allt där. Ska vi kolla in den?
Det är en sensorisk överbelastning av färger, kryddor, människor, ansikten.
Vid varje hörn finns det nåt spännande.
Det är helt klart färggrannare än Kanada.
Det är det.
Om det är nåt som Jodhpur är känt för, vad är det?
Jag skulle säga textilier.
Kolla här. De här textilierna är typiska för Rajasthan.
Färgerna man stöter på här är betydligt mer intensiva
än vad jag sett på foto.
När man ser det ute på gatan exploderar det.
Det är inte bara färgerna som är starka.
Spiskummin.
Det här är yoghurtris.
Spiskumminris.
- Myntate. - Lukta försiktigt på det.
Vad är det?
Det är som VapoRub.
Man har det på bröstet när man är förkyld.
Bra för matsmältningen, immunitet, och det får hela kroppen att slappna av.
Det finns mycket att smälta på gatunivå.
För att få en bättre uppfattning om stan tar Abish mig till en utsiktspunkt.
Vi ska ta en autorickshaw. Försök slappna av.
- Försök slappna av? - Det är det viktiga.
De är en blandning mellan en taxi och en trehjuling
och gör runt 200 miljoner resor i landet varje dag.
Några tips.
Håll alltid i dig.
Höger eller vänster ben här.
Och när det kommer ett gupp, tryck ner händerna och spänn magmusklerna.
Lite upp och ner.
- Vem är det som kör? - Det är Bablu. Namaste.
- Namaste. - Allt bra?
- Det var nära! - Träffade henne nästan.
Ta inte illa upp, Bablu,
för du kör bra, men det här är hemskt.
På gatorna finns det även mycket djur.
Kor dyrkas i den här delen av landet.
I Toronto får fotgängare gå över vägen först.
Här får djuren gå över först.
Vart är de på väg?
De traskar runt och sen tillbaka.
Titta bara.
De är på väg hem.
Kor anses heliga i hinduismen, Indiens största religion.
Och trots all den här trafiken verkar de betydligt lugnare än jag.
Okej, det var den värsta delen.
Jag börjar fatta nu.
Tack ska du ha.
Den senaste personen som knäckte mig så var min kiropraktor.
Framme.
Men vi har nått gamla stan.
Denna färggranna labyrint av vindlande gator
är anledningen till att Jodhpur kallas för den blå staden.
- Där är fortet jag pratade om. - Wow.
Varför blått?
Blått håller det svalt. Vi är trots allt i en öken.
Det blåa står också för en grupp präster som kallas för brahminer
som bodde i den här delen av stan.
Det är en av stans bästa utsiktsplatser.
Det kan jag tro. Om man inte är i palatset, förstås.
- Som är… - Okej, där fick du mig.
Det var allt jag hade råd med.
Jag är ingen kunglighet.
Har du sett nåt liknande?
Jag har aldrig sett en lika färggrann stad.
Och Jodhpur är så mycket större än jag först trodde.
Jag förväntade mig inte en blå stad.
Men jag kan både förstå och känna varför de valde den färgen.
Under sommaren kan det bli närmare 40 grader varmt,
så jag åker till hotellet för att svalka mig.
Jag har varit här en halv dag och haft så kul hittills.
Jag ser fram emot att få uppleva hur kulturen,
människorna och livet här är.
Och för de gamla indiska kungarna, maharadjorna, verkar livet ha varit bra.
Titta bara var jag bor.
Bal Samand Lake Palace.
Det blickar ut över Indiens första konstgjorda sjö, uthuggen ur berget.
Palatset byggdes av maharadjan av Jodhpur på 1600-talet.
- Hej. - Välkommen.
Vi har ett traditionellt välkomnande.
Att döma av välkomstfesten
misstänker jag att de förväntade sig nån lite mer kunglig än mig.
Tack.
- Tackar. - Varsågod.
Mr Eugene, det här är Bal Samand Lake Palace.
Det var kungafamiljens sommarpalats.
Nu har det gjorts om till ett hotell.
Det är jättefint.
När vi närmade oss trodde jag nästan det var en hägring.
Var bara försiktig runt aporna. Det finns många här.
De är inte farliga, men var försiktig.
Gå inte för nära.
- Ha en trevlig vistelse. - Tack.
Efter att ha omvandlats från ett kungligt residens till ett lyxhotell
har palatsets dörrar och trädgårdar varit öppna för gäster
som har velat fly öknens hetta med stil.
Jag njuter av utrymmet och tystnaden.
Det känns nästan overkligt.
Inga fler samtal. Vi har hittat våra apor.
Vad gulliga. Tjena, ungdomar!
Mitt indiska äventyr har fått en bra start.
Och mina planer för kvällen är inte så pjåkiga heller.
Abish har bjudit in mig till en fest med några välbärgade vänner.
Bara jag kommer förbi säkerhetsvakten.
- Eugene! - Abish.
Du är klädd för att gå ut och dansa.
Du är också stilig. Det här är mina vänner.
Kusinerna Uday och Ajit är en del av Rajasthans adel.
- Vad fint. Vems ställe är det här? - Det är hans.
Vilket troligtvis förklarar den här imponerande festen.
Hur länge har du bott här, Uday?
Jag växte upp här.
Men min släkts residens har varit här i 600 år.
Och när jag säger 600 år, menar jag att jag är den 18:e eller 19:e generationen.
Vad sysslade din familj med?
Familjen var lojal till maharadjan av Jodhpur.
Vår farfarsfar och hans föräldrar drev in skatter åt maharadjan.
Adelsprivilegier avskaffades på 1970-talet,
men många familjer fortsätter traditionen.
Vilket i det här fallet betyder att det blir en sjuhelskottas fest
för den nykläckte hedersgästen.
- Det här är hedersgästen. - Är han hedersgästen?
Kvällen handlar om att formellt välkomna lilla Rudra Veer till Jodhpur.
Det är hans första resa hit till sitt fädernehem.
Därför är det en viktig välkomstfest.
Det är en stor en.
Jag vet precis vad du menar.
Titta, vilken stor kille!
- Har du barnbarn? - Jag har en dotterson som fyller tre.
Det var inte länge sen jag höll honom…
- Du kan det där. - …så här.
Har nån nåt emot om jag tar med honom hem?
Lilla stora killen.
Jag vet inte om RV kommer minnas festen,
men på ett själviskt sätt hoppas jag han kommer ihåg mig
när vi nu skålar för hans lycka.
Jättegott.
Indiens adelsfamiljer är inte de enda som lever väl.
Indien är världens snabbast växande ekonomi,
med över 30 000 nya miljonärer bara det senaste året.
Och efter bara en dag här
känns det som jag börjar få en glimt av hur mångskiftande livet här är.
Berätta om Rajasthan. Har det sin egen… personlighet?
Ordet Rajasthan betyder "kungarnas plats".
Det hade sin egen armé, valuta och rättsväsende.
När man rör sig runt i Indien skiftar kulturen mellan delstaterna.
För att ge ditt ett hum om hur mångsidigt det är,
ändras dialekten när man rör sig.
100 kilometer härifrån är maten, människorna och språket annorlunda.
Det är som ett land bestående av flera länder.
Enligt vissa uppskattningar finns det närmare 20 000 olika dialekter.
Finns det något som binder samman landet?
Nåt speciellt med Indiens konstitution är sekularismen.
Den största religionen är hinduismen.
Men vi har fortfarande en stor muslimsk befolkning,
en stor kristen befolkning, vi har judar, vi har allt.
Men cricket är den största religionen.
Varje delstat har sitt eget lag.
Och man stöttar laget från delstaten man kommer från.
Det är en religion.
Cricket är okänt territorium för mig,
men det har ju hela resan varit hittills.
Det var otroligt.
Och efter en kväll på stans hetaste hemmafest
är jag redo att utforska den mer imorgon.
Jag sov utmärkt inatt.
Hör ni det där?
Fågelkvitter. Det var det enda jag hörde.
Det var ljuv musik för mina öron.
När det kommer till lyx visste Indiens maharadjor vad de gjorde.
Men den här morgonen byter jag det gröna i palatsets trädgård
mot det blåa i Jodhpurs gamla stad.
- Abish, hur står det till? - Bara bra.
Det här är det tystaste jag sett stan.
Landet är vackert,
för man hittar lugna stunder på väldigt hektiska platser.
Det är en pandit. Det är som en präst.
Runt 1,1 miljarder människor i Indien är hinduer.
Det där är Ganesha. Det är guden man ber till
när man börjar en ny satsning eller ett nytt äventyr.
Just därför hittar man tempel som detta över hela landet.
Det ger människor en chans att vara andliga på språng.
Jag ska be prästen, om det är okej för dig, om en välsignelse.
Visst, det vore trevligt.
Du kan sätta dig ner, men du måste ta av dig skorna.
Av med skorna och sitt ner? Det går väl för sig.
Det här är prasadan, din välsignelse.
Just det! Kokosnöten måste knäckas.
Vad innebär det att knäcka kokosnöten?
Vattnet som kommer ur den används för att välsigna dig.
På så vis. Okej. Så man…
Ett, två, tre.
Du har välsignats, du krossade kokosnöten, du har prasada att äta.
Inga hinder i din väg.
- Hur säger man tack? - Dhanyavaad.
Dhanyavaad.
Var det bra?
- Jaha! - Vad sa de?
Du gjorde fel. Du måste hålla i kokosnöten hela vägen.
Du släppte den och kastade den.
Jag tar vad jag kan få.
Att bli välsignad och göra mig av med alla hinder i min väg,
det är väl bara bra?
- Titta. - Vad är det?
Det är en form av cricket som kallas gully cricket.
"Gully" betyder bakgata.
På 1700-talet, då Indien var en del av Brittiska imperiet
och en stor källa för handelsvaror,
introducerade brittiska sjömän sporten för lokalbefolkningen.
Han där är kastaren.
Snyggt fångat!
Såja!
- Jag menar… - Det var hårt.
Det här var en bra plats att stå på.
Gud, vad roligt.
Indien blev självständigt 1947, men cricket var här för att stanna.
Säsongens sista match sågs av 169 miljoner människor.
Det var en "sixer".
Det är 41 miljoner fler än senaste Super Bowl.
Såhär visar man.
- Oj! - Det var en sexa.
Vad är tecknet för det? Snyggt.
Ett av de största lagen i delstaten heter Rajasthan Royals.
Rajasthan Royals?
Precis som streethockeyn ungarna spelar hemma,
är det i dessa matcher som drömmarna om att bli sportstjärna föds.
Jag såg er spela, och ni är riktigt bra.
Är det nån här som vill bli cricketproffs?
- Jag. - Bra. Några blivande skådisar?
Wow, alla vill bli cricketspelare.
Inte nödvändigtvis cricketspelare, men vad som helst förutom skådis.
Då spelar vi.
Skruva den.
Tydligen skruvade han bollen och gjorde den svår att träffa.
Den var bra!
Det kanske är mer komplicerat än jag trodde.
- Ute! - Ute?
Jag erkänner. Jag förlorade mot en bättre man.
Jag känner mig lite röd i ansiktet.
Fast den här gången kan jag inte skylla på solen.
Så jag åker tillbaka till hotellet för att vila lite…
…innan jag ger mig iväg på nästa etapp av mitt indiska äventyr.
- Hej. - G'day.
- Australien? - Kiwis.
Nya Zeeland.
Också första gången?
- Nej. Vi har varit här sju gånger. - Sju gånger?
När ni var här för första gången,
gillade ni det så fort som ni kom?
För mig kändes det som att komma hem.
- Vi vet inte vad som kommer hända näst. - Inga planer för dagen.
Vi vet inte var vi kommer vara.
Det är en del av magin. Just därför är vi här för sjunde gången.
Det är det jag försöker åstadkomma här.
Alltså att uppleva Indien
som en världsvan resenär hade gjort.
Våga lite extra?
Att våga är vad jag försöker göra.
Har du planer eller kör du bara?
Jag ska åka tåg.
- Det har inte vi gjort. - Inte?
- Vi har inte åkt lokaltrafik alls. - Var har ni ens varit?
Man kan inte komma till Indien utan att ta tåget.
- Ta några risker idag. - Ta några risker.
Det är mitt mellannamn. Risktagaren.
Det var intressant vad de sa om att våga extra och ta risker.
Det är lättare sagt än gjort.
Men jag försöker verkligen göra det.
Och ärligt talat kan jag inte tänka mig ett bättre sätt att våga lite extra…
Vi är framme.
…än att ta tåget till Jaipur, delstatens huvudstad
och hem för ett av dess populäraste cricketlag – Rajasthan Royals.
Jag letar efter expresståget från Jodhpur till Jaipur
som går klockan fyra, så jag måste hitta perrongen.
Jag förstår ingenting.
Jodhpurs tågstation öppnades 1885 och har närmare 50 000 dagliga resenärer.
Där är den. Klockan fyra. Perrong fem.
Då drar vi.
Otroligt vad man kan åstadkomma bara man försöker.
Det är det närmaste jag kommit att känna mig som en resenär.
På de flesta tågen här får man välja mellan att stå, sitta
eller lägga sig på en nedfällbar säng.
Ursäkta.
Abish har reserverat platser åt oss.
Men för att hitta honom, får jag förlita mig på min goda intuition.
Vagn 2AC. Har inte hittat den än.
Ursäkta.
Det här är galet.
Kan du engelska?
- Ja. - Vagn 2AC?
- Gå rakt. - Gå rakt? Okej.
Tack.
- Abish. - Roligt att ses.
Kul att du är här.
Efter att ha hittat Abish
ser jag fram emot att njuta av vyerna från vår bekväma sovvagn.
Det ska bli kul. 78 år gammal växer jag äntligen upp.
Nu bär det av.
För att nå Jaipur måste vi färdas 300 kilometer genom Rajasthan.
Det är såhär man verkligen ser landet.
Även om man är rik eller gammal, åker man tåget.
Vänskapsband formas, romantiska komedier får sin början,
familjerivaliteter uppstår, så det här är en stor del av vår uppväxt.
När man tänker på att landet har 1,4 miljarder invånare
är skillnaderna enorma.
Efter att vi blev självständiga och gränserna drogs, uppstod en idé.
Vi säger inte att vi är ett folk.
Vi lär oss om sammanhållning och mångfald direkt från början i skolan.
Så det finns stora kontraster, stora motsägelser, stora skillnader.
Och jag vet inte hur,
men vår nationella identitet förblir stark.
Jag har gillat att åka tåg sen jag var liten.
Nåt av det bästa med det är att man kan gå runt och snoka.
Äntligen.
- Hejar ni på Royals? - Ja.
Jag med.
Tydligen spelar Rajasthan Royals ikväll,
och deras hängivna fans följer dem från i princip överallt.
Har ni varit på Royals-match nån gång?
- Ja, vi har sett en match. - Vad behöver jag veta?
Halla bol. Det är allt.
Halla bol?
Ja. Det är en hejaramsa.
Och det är deras motto.
Halla bol är en hejaramsa?
Ja, för Rajasthan Royals.
- Halla. Ropa högt. - Halla bol. Okej.
Trevligt att träffas.
- Så kul att råkas. - Lycka till.
Dörrar brukar inte stå öppna på tåg.
Men det är fint med lite frisk luft.
Alla som känner mig hade sagt: "Jag fattar inte att du är där."
För att…
…det är ett land som jag aldrig trodde att jag skulle ta mig till.
Det har tagit mig tre år att nå hit,
och hittills har det varit fantastiskt. Väldigt roligt.
Fem timmar och en halla bol senare är vi äntligen framme i Jaipur.
- Framme. - Här är vi nu. Åt vilket håll?
Där är utgången.
Och när jag väl hittat nånstans att ladda batterierna
kan jag inte bärga mig att se hur denna ryktbara stad ser ut i dagsljus.
Jaipur.
Den närmare 300 år gamla staden är relativt ung med indiska mått mätt.
Numera finns den på Unescos världsarvslista
och anses vara världens ädelstenscentrum.
- Välkommen. - Jag sov som en stock.
Jag ser fram emot att se staden,
så Abish tar mig på blixtsightseeing.
Statyn är av Mahatma Gandhi.
- Där är den. - Han är nationens fader.
Och populär för sina runda glasögon, precis som du.
- Det är Gandhis glasögon. - Exakt.
Rajasthan har en intressant tradition. Varje stad har sin egen färg.
Jodhpur var blå, Udaipur är vit,
Jaisalmer är den gyllene staden och Jaipur är rosa.
När brittiska kungahuset besökte staden 1876
gjorde lokalbefolkningen nåt särskilt.
När prins Albert kom till Jaipur
målades hela stan den här färgen för att det är välkomnandets färg.
När han såg färgen sa han: "Wow, en rosa stad!"
Och namnet fastnade.
Målarna blev i alla fall glada över det.
Ja.
I stadens hjärta ligger Hawa Mahal, eller Vindarnas palats.
Det byggdes 1799, har fem våningar och är ett arkitektoniskt mästerverk.
Det finns mycket vackert att se här.
Jag ägnar gärna hela dagen åt att utforska staden,
men jag har ett viktigt möte att hålla.
Vad vackert.
Abish har stämt träff åt mig med Rajasthan Royals.
Förmodligen för att få några tips efter att ha blivit slagen av en tioåring.
Om jag vore du nu, skulle jag vara så glad.
Jag har förberett dig. Vad betyder det här?
Sex.
Helt korrekt.
Vad kul.
- Ses vi sen, eller? - Absolut.
Sawai Mansingh Stadium är lagets hemmaarena.
Det här var lite häftigt Min första cricketarena.
Och med över 15 miljoner följare i sociala medier är Royals rätt stora.
Halla bol, min vän!
Så det är den perfekta platsen för den här nybörjaren att lära sig grunderna.
- Hur är läget? - Bra.
Välkomna till Royals hem i Jaipur.
Yaggi brukade spela för laget men tränar istället spelarna nu.
Jag vet att du är 78, men du ser ut att vara 50.
Du ser ung ut.
Ska vi börja med att värma upp?
För låren och ryggen.
Ja, det känns verkligen i låren och ryggen.
Nu till det viktigaste.
Kastet. Stanna här, håll i den och kasta.
Två, tre.
Jag tror du är redo att spela nu.
Jag är ju vänsterhänt.
Yaggi har en svår uppgift framför sig.
En busskonvoj, givetvis rosa,
signalerar att spelarna är här för sitt eget träningspass.
Jag vill presentera en av våra snabbaste kastare.
Jofra Archer.
Han är en av de snabbaste i världen.
Nånting säger mig att jag borde ha värmt upp lite mer.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
- Ska vi spela? - Ja.
Jag ska låta dig bli redo.
Spelar det nån roll om jag är vänsterhänt?
Jag föredrar det faktiskt.
Jag har bättre statistik mot vänsterhänta än högerhänta.
Det låter inte lovande för mig.
Jofra spelar också för England,
och tillsammans med dem vann han sportens största tävling – VM 2019.
Vad kan jag förvänta mig?
Det går nog bra.
Jag ska låta dig bli varm innan jag drar på.
När det verkligen gäller kan han kasta en boll i över 145 km/h.
En till. Det var nära.
Men för tillfället kastar han i min hastighet.
Nej, du måsta använda slagträet!
- Du måste slå. - Det är tungt!
Ingen press.
- Var det bra? - Ja, jättebra.
Jag måste fortsätta träna, men det var kul att träffas.
Vi ses senare innan vi åker för dagen.
Medan Jofra får träna på riktigt
får jag ett tillfälle att träffa huvudtränaren, Rahul Dravid.
Cricketens motsvarighet till Babe Ruth.
Hoppas han inte såg mig slå.
För det var inte vidare imponerande.
Jag hoppas egentligen att ingen ser mig slå.
- Rahul. - Hej.
Hur är det?
Rahul anses vara en av de bästa slagmännen genom tiderna
och en fullfjädrad nationalhjälte.
Såg du mig slå?
- Ja, du var ganska bra. - Jag och Jofra.
- Var han lätt att spela mot? - Tja, du vet…
Jag vet inte om du såg, men jag fick en träff.
Få kan säga att de har fått det.
Jag vill inte påstå att han behöver träna mer, men…
Om jag kan träffa bollen, kanske det behövs.
Jag hoppas du vet hur mycket sporten betyder här.
Ja, nu kan jag säga att det här är mitt favoritlag i cricket.
Absolut. Vi har fått en ny supporter.
Jag får nya lag överallt.
I Spanien har jag Real Betis.
Aston Villa i England, förstås.
Och givetvis Royals här.
Jag börjar bli global när det kommer till favoritlag.
Nu när du håller på oss har vi en speciell T-shirt till dig.
Förhoppningsvis bär du den på våra matcher.
Titta bara.
Vilket minne av mitt besök här.
Och medan jag tar plats på läktaren,
påminns jag om barnen jag spelade gully cricket med
och deras drömmar om att spela för ett lag som detta.
Hur står det till? Jag heter Kumar.
Efter att ha varit kapten för Sri Lankas landslag och tränare för Royals
är Kumar Sangakkara numera deras direktör.
Vad är det med cricket som tilltalar hela landet?
Det är en sport som följde med britternas kolonialism.
Vi gjorde det till nåt eget. Indien har sin egen form av cricket.
Det har förenat människor
av olika åldrar, religioner, etniciteter och politiska anknytningar.
Sporten har ett högre syfte än vad du just bevittnade.
Det är otroligt. Jag vet inte om nån annan sport
är lika enande.
Vart man än går i Indien är cricket en del av själen.
Cricketens betydelse var inget jag visste om innan jag kom hit.
Och det är inte första gången jag har slagits med häpnad den här resan.
- Hur gick det? - Tja, du vet…
Du lär bli glad över att få höra att jag hade roligt.
Jag fick en träff på Jofra, och min kropp fick en träff av honom.
- Är du glad över att du kom till Indien? - Det är jag.
Du sa häromdagen att det inte är bekvämt, men man blir bekväm med det.
Jag tycker du slog huvudet på spiken.
Du är 78. Jag är 38. Vi har flera generationer mellan oss.
Du reste hela vägen till Indien.
Det ska du ha en eloge för. Det är inspirerande.
Jag har insett hur det höga tempot i livet här
sitter sida vid sida med oväntade stunder av ro och andlighet.
Och jag kommer återvända hem en vän rikare.
- Det var kul att hänga med dig. - Det var verkligen… en sexa.
Sex!
Jajamänsan!
Nu har jag bara ett äventyr kvar på önskelistan,
och det sista äger rum mycket närmare hemma.
Spana in det här. Vancouver, Kanada.
Vi är här på min egen bakgård.
Härnäst på önskelistan…
Eugene Levy!
Michael Bublé!
Ja, det var kul.
- De kan inte skada dig. - Inte?
Undertexter: Borgir Ahlström