SERIÁL NETFLIX
- Jak je? - Jak se máš?
Dobře. Moc často sem nechodím,
ale když tu jsem, je mi tu moc hezky.
- Mám to stejně. - Jo.
- Dobrý den. - Zdravím.
Dáte si něco k pití?
Můžu dostat ranch water?
- Jistě. A pro vás? - Já si dám rosé.
- Super, hned to bude. - Děkujeme.
- Tady je to rosé. - Díky.
Ještě jednou díky, že jsi přišel.
Vím, že jsem tuhle udělala hroznou chybu.
Nevzpomínám si na všechno, ale pamatuju si, co jsem zkoušela.
Asi jsem ti chtěla dát pusu.
Moc se ti za to omlouvám.
Chci tě ujistit, že už se nic takového nestane.
Omlouvám se, že jsem to udělala.
Byla to divoká noc. A k ničemu nedošlo.
Ale i jen tohle stačilo, aby mi to bylo nepříjemný.
A taky to nebylo poprvé.
Všichni jsme zažili něco podobného.
Takže do budoucna chci mít jistotu,
že nebudeme v našem osobním i profesním vztahu překračovat hranice.
- Ale děkuju, že ses mi omluvila. - Jasně.
- Střízlivá bych to neudělala. - Já vím.
Vím, že nás to k sobě trochu táhne,
takže ti za to dlužím omluvu.
Mrzí mě, že jsem k tomu přispěl.
Neměl jsem to dělat.
Proboha.
To je tak trapný.
Ani na to nechci myslet.
Taky to chci hodit za hlavu.
Myslím, že jsme řekli všechno, co bylo třeba. A tím to končí.
Mně záleží už jen na tom, abys byl v pohodě.
A aby byl tvůj vztah v pohodě, protože…
Máme se ženou dobrý vztah. Komunikujeme.
Nemáme žádné problémy.
- Vždyť k ničemu nedošlo. - Jo.
Slyšel jsem, že na tebe Hall a ostatní v kanceláři vyjely.
A že došlo k nějaké potyčce.
Omluvila jsem se všem za to, že jsem je dostala do nepříjemné situace.
Ale jim to nestačilo.
Prý mě to nemrzí kvůli tomu, co jsem dělala,
ale protože mě přistihli.
Takže…
- To je dost drsná reakce. - Co naděláš?
Nechtěla jsem brečet.
- Tady. - Já jen…
Fakt jsem nechtěla brečet.
Nebreč.
Hrozně moc se za sebe stydím. Je mi trapně,
protože jsem nikdy nechtěla být taková.
Nechci, aby mě tak lidi brali.
A aby mě za to takhle soudili.
Žádná z těch holek na mě není hodná.
Já je vůbec nesoudím. Nikoho z vás.
Chápeš? Nejsou dokonalý.
Sama jsem viděla spoustu věcí, ale je mi to u prdele.
Pár lidí ještě moc dobře neznám a každý je silná osobnost.
Nechci vyznít netaktně,
ale přijde mi, že se tu všichni začínají dost pomlouvat.
Já to tak vidím.
Nejsi špatný člověk.
Jestli to ostatní holky nechtějí hodit za hlavu, jejich věc.
- Jak může takový dům stát 3,2 milionu? - V Santa Monice?
Miluju, když ti začne působit botox, protože je to jako…
Neměnný výraz.
Když jsem začal chodit s Tiff,
byla přesvědčená, že chodím na botoxové injekce.
- A že to všem tajím. - A chodils?
Nikdy jsem na tom nebyl.
- V čem vězí tvý tajemství? - Mám vrásky.
Jak vypadá tvůj překvapený výraz?
Jo, aha…
Alex je tady.
- Dobré ráno! - Dobré ráno.
Ahoj, krasavice. Moc ti to sluší.
Vážně?
- Jo. - Díky.
Jak to šlo se Shelley?
Absolutně se jí to…
nelíbilo.
Jsem ráda, že tu jste.
Ať nezničíte tu podlahu ještě víc.
Nebudu to otvírat.
Teda.
Záchod v kuchyni. Panebože.
Ten zápach nevěstí nic dobrého.
Co vy na to?
Neustále se tvářila, jako by právě šlápla do psího hovna.
Co?
Celou prohlídku.
- Zažili jste to někdy? - Já to věděl.
Byl to poker face, nebo se jí to nelíbilo?
Ne, tvářila se, že šlápla do hovna.
Asi tě překvapí, že zrovna sepisuju nabídku.
Takže…
- Od Shelley? - Jo. Od Shelley.
Říkal jsem ti, že si hraje na netykavku.
Co je to za hru?
Občas to lidi dělají.
Zvlášť, když mají schůzku s agentem, co má dům v nabídce.
- Bude mít poker face. - Jo.
Ale proč dělala, že se jí to nelíbí?
Abys nepoznala, že ho chce koupit.
- A chce ho? - Jak sviň.
Chce to využít k vyjednávání.
Přesně tak.
- To je podlý. - Jo.
V současný době chceš najít klienta, který si ten dům zamiluje.
Teď není doba na to předstírat, že nechceš dělat kompromisy.
Nepřekvapuje mě, že nás Giovi klienti tahají za nos.
Nabídka bude na 2,7 milionu přesně.
- A podepíše smlouvu rychle? - Do 30 dní, bude to rychlovka.
Chci zálohu 60 %.
Pošli tu nabídku a já to projdu.
Chci si ověřit, že na to má, jak tvrdíš.
Víš, že na to všichni mí klienti mají.
Zavolám si a dám ti vědět.
Shelley dělala, že se jí ten dům nelíbí,
tak bych mohla trvat na ceně 2,75 milionu.
Ale když udržíme ten obchod mezi námi, bude to výhoda pro mě i Gia.
A Jason bude taky rád, že bude mít provizi od obou.
Řešili jsme sice, že to dáme do prodeje příští týden,
až to nafotíme. A budeme chtít 2,75.
Ale máme v kanceláři agenta, jehož klientka už napsala nabídku
na 2,7 milionu dolarů.
Jak to jde s Dolphin Terrace?
Je o to velký zájem.
Lepší výhled jsem v Newportu neviděl.
Minulý týden přišel zájemce.
Líbilo se mu všechno, až na to, že je to moc velký.
Je ochotný zaplatit až 17 milionů za něco polovičního.
- To nedává smysl. - Je to…
Potřeboval by vysvětlit, že tohle je mnohem lepší investice.
Přesně tak.
Vím, že to chcete prodat rychle, tak jenom říkám, jak to vypadá.
PRODEJ TO!
Dobře, mějte se.
Tak co je novýho?
Tvých 2,7 milionu se jí líbí
Dobře. Čekám, že přijde „ale“.
Podmínky se jí taky líbí.
- Líbí se jí finance… - Jo!
Právě jsem přijala nabídku Giova klienta na Pearl Street za 2,7.
Jo!
- Dobrá práce. - Už nemá konkurenci.
- To jo! - Jo!
- Gratuluju! Dobrá práce. - Jo!
Zatleskejte Polly.
Jsem nadšená, že podepisujeme smlouvu na Pearl.
Bude to můj největší prodej.
Ale trochu mě děsí, že ho kupuje Shelley.
Pořád to nemusí vyjít, tak ještě nechci slavit.
- Bude to velký. - To jo.
Ahoj, všichni.
- Dobré ráno. - Ahoj.
Jak se máš?
Nestíhám, protože mám šílený děti.
Má dcera Hazel si do nosu strčila pistácie.
- To ne! - Bože.
- Co? - Jeli jste na pohotovost?
Ne, dostali jsme je ven, ale bylo to děsivý. Přišla a říká:
„Tati, nos!“ A měla ho plný pistácií.
- Co? - Se skořápkou?
- To mě taky zajímalo! - Ne, bez.
Měla je hrozně vysoko, tak jsem na ně mačkal.
Říkal jsem jí, ať foukne a ona udělala…
- To ne! - Ale dostali jsme je ven. Je to dobrý.
Volala mi místní agentka z Laguna Beach, kterou znám.
Chtěla se mě zeptat na ten dům na Summit.
Řekla: „Máš ho v nabídce. Nebo spíš ve společný nabídce.“
A já na to…
Kayla se tam napsala jako agentka.
Ptala ses jí na to?
Říkala jsem, že jí pomůžu, když ho budu mít v nabídce já
Prý si to nepamatuje.
To se jí hodí, že si to nepamatuje.
Celou dobu se vůči mně chová drze a neuctivě.
Prý mluvila s Jasonem a rozhodla se tak.
Tak jsem jí řekla, že takhle to nefunguje.
Ať se zeptá kohokoli, kdo dělá v realitách.
Je to šílený. Musíš umět vycházet s ostatními.
Takhle to nefunguje.
Svou první nemovitost jsem řešila s agentem,
který si ji napsal pod sebe.
Chtěla jsem se učit, aby mě vedl a pak mi poslal šek.
Takhle to v realitách chodí.
Když někoho požádáte o pomoc, napíše si nabídku pod sebe.
Znám v Laguně většinu agentů. Je to trapný.
Ale o to jde.
Volají mi, i když jsem uvedená jako pomocná agentka.
- To jo. - Jí nikdo nevolá.
Úplně otočila. Je to šílený.
Teď se musí bránit.
Už to chci mít za sebou. Musíme to prodat.
Jo.
Je mi to jedno. Klidně o ten dům přijdu.
GIŮV DŮM
Čaj už asi bude.
- Moc hezký. - Okurkové sendviče.
- Občas… - Jako by byl v Londýně čas na čaj.
Chci tě seznámit s Rose a Jarvis.
Mají v sobě nasazení a velké ambice.
- A já… - Jo.
V tomhle kruhu se chci pohybovat.
Jen díky nám třem kancelář běží.
A máma si váží lidí, kteří dokážou prodat drahé domy.
Je to prostředí s nelítostnou konkurencí
a Rose a Jarvis jsou jako pitbulové.
Nevím, jestli to nevyznělo špatně.
Budeš na ně dávat polevu?
Nevím, jestli to mají rády.
Aha.
Aby to vypadalo nóbl.
Ťuky ťuk.
Ahoj.
- Jak je? - Díky, žes přišla.
- Díky za pozvání. - Jasně.
Mami, Jarvis už znáš.
- Ráda tě vidím. - A já tebe.
- Stylová jako vždy. - Vypadáš skvěle.
- Díky. - Prý jsi vodní someliér.
Tak tu mám…
- Bože. - …tolik druhů, co šlo.
Co? Tos nemusel.
- Tak si vyber. - Fakt?
- Můžeme ochutnávat naslepo. - To jsem chtěla říct.
- Vážně poznáš rozdíl? - Jo.
- Fakt? - To je šílený.
- Ahoj! - Ahoj, jak se máte?
Ahoj.
- Sluší ti to. Díky. - Vypadáš krásně.
- Ahoj, Gio. - Jak je? Díky, žes přišla.
- Ahoj, Liso. Krásná jako vždy. - Jak je? Ty taky.
Díky. Vypadá to tu nádherně.
Jsem rád, že jsi tady.
Chci se podívat na ten výhled. To je něco.
Páni. To je krása, Gio.
- Tohle je jedinečné místo. - To se neomrzí.
Chci krmit ryby. Jsou tu nějaký?
- Dneska je voda průzračná. - Páni. To jo!
- Tak jo. - Díky včerejšímu větru.
- Hodím to tam a uvidím, jestli to sní. - Je průzračná.
Rybičky, pojďte si dát!
- Nefunguje to. - Chtěla jsem se podělit.
- Kdo chce okurkový sendvič? - Já!
Tak pojďte.
Dáte si čaj?
- Teď už byste měly. - Krásně voní.
- Earl Grey. - Ten miluju.
Měly byste být ohromený. Nebo to aspoň předstírejte.
- Kvůli mému egu. - Super.
Já jsem. Skvělý pohoštění.
Máš nádherný dům.
Je překrásný.
Mít dům na vodě je můj sen.
Odpoledne můžete pozorovat proplouvající jachty.
Neuvěřitelný.
Nesu vám samý dobroty.
- Vypadá to skvěle. - Úžasný.
Co crumpety?
A máme i šampaňské.
- Cože? - Kdybyste chtěly…
Já jsem z Alabamy. Jižanská pohostinnost.
Vážím si toho.
- Pohostinnost Orange County. - Jo.
- Jihokalifornská pohostinnost. - Přesně tak.
Liso, musím s tebou jít nakupovat.
Nemůžu odtrhnout oči od tvých bot.
Jsou krásný.
- Od koho jsou? - Tohle je Prada.
Jsou krásný. Ale potřebují vlastní jméno.
Přijdou mi jako živý. A to mě děsí.
- Dobré na obcházení domů. - To jo.
Jsem na vás pyšná, že to děláte.
- Díky. - Je to stará škola
a ne každý to chce dělat.
- Taky jsi chodila? - Pořád.
Posílal nás náš makléř. Neměli jsme na výběr.
To už jsem slyšel tolikrát.
Jak rodiče říkají: „Já chodil do školy sedm kilometrů sněhem.“
Je to super koncept. Už jste tak někdy získaly dům do prodeje?
- Jo. - Vážně?
Ten na Dolphin Terrace za 20 milionů.
Páni. Takže jste silná dvojka.
- Díky. - To je hezký.
Jak vycházíte v kanceláři?
A jéje.
Nevím, jestli jsi slyšela pomluvy, co tam kolují.
Holky si myslí, že jsem privilegovaná.
Nevědí, odkud pocházím.
A taky o mně šíří pomluvy,
že spím s developery, abych mohla nabízet drahé domy.
Jakmile se něco takového řekne, nejde to vzít zpátky.
- Přesně. - Už to zanechá stopy.
Jste společnost zabývající se luxusními nemovitostmi.
Takový chování je nepřijatelný.
Mrzí mě to, protože neví, odkud pocházím.
Já v dětství neměla nic.
Moji biologičtí rodiče jsou oba bezdomovci.
Berou drogy.
A odvedli mě od nich spolu s bratrem,
když mi bylo asi tak pět,
protože brali drogy v hotelech
a nás zamykali do skříně.
- Zavolali na ně policii. - Cože?
Bože můj.
Naštěstí mě adoptovali. Bohužel…
O Vánocích v roce 2003, když mi bylo osm, můj adoptivní táta zemřel.
Takže jsem vyrůstala bez něj. Měla jsem náročný život.
- V dětství. - Bože.
Když můj adoptivní táta zemřel, máma to nesla velmi těžce.
Byla z ní svobodná máma, co měla mě a mé čtyři bratry.
Adoptivní rodiče nás adoptovali všechny
od těch biologických, kteří se o nás nemohli postarat.
Když táta umřel,
zavolali mámě ze sociálky, že má biologická máma měla další dítě.
Nechtěla nás rozdělit.
- Byl by to tvůj nevlastní bratr. - Máme jiného tátu.
- Aha. - Ale mámu stejnou.
Já svou biologickou mámu potkala na ulici v Huntington Beach.
Na Beach Boulevard. V dost drsný čtvrti.
Ležela na krajnici.
Ani se mi nedívala do očí. Každou chvíli je ve vězení.
- Páni. - Je jako zvíře.
Nedělám si srandu.
Ale když tě teď vidím, nikdy by mě nenapadlo,
jakým utrpením sis prošla.
Prodělala jsi hrozné trauma.
Zformovalo mě to.
Nic bych na tom neměnila,
protože bych tu asi nebyla.
O to větší obdiv máš, co jsi dokázala.
Můžu to používat jako motivaci. Žene mě to za úspěchem.
- Můžeš změnit svůj osud. - Hlavní je, kam směřuješ.
- Můžu tě obejmout? Jsem na tebe hrdá. - Já taky.
Proto mě mrzí, že mě holky v kanclu pomlouvají.
Ale nebudu jim vyprávět,
čím jsem si prošla.
Jen mě chtějí soudit.
Je smutný, že ji lidi pomlouvají, když ji ani neznají.
Posuzují ji jen podle úspěchu.
Neví, čím si prošla, aby se dostala tam, kde je.
- Cítí se ohrožený. - Jo.
Budou se tě snažit srazit na svou úroveň.
Když to nepůjde po profesionální stránce, zkusí to po osobní.
Jen to ukazuje jejich charakter.
To ne!
- Mám ti pomoct? - Vylézt z mýho vlastního auta?
Ale ne! Jsi v pasti.
A je to.
Děkuji.
Milady.
Děkuji.
Uvěznilo mě vlastní auto.
Je to nenápadná ulička.
- Super umístění. - Jo.
Mí klienti mají děti.
5 LOŽNIC, 7,5 KOUPELEN, 566 M2
CENA
Pět ložnic, pracovna, sedm koupelen.
566 metrů čtverečních a pozemek je necelých 800 metrů.
- Ty dveře jsou krásný, co? - Úžasný.
A tady je skvělá obrazovka,
která se dá rozdělit.
Chlap se může dívat na fotbal
a ty se můžeš dívat, na co se díváš.
Třeba na fotbal.
Šla jsem obhlídnout Tylerův dům pro své klienty,
kteří zakládají rodinu.
Moc ráda pracuju s rodinami.
Bývají to mí oblíbení klienti.
Je to trochu jiné, když jim najdete jejich vysněný dům,
kde zůstanou, nebo první dům. Rozumím jejich potřebám.
- Kachličky nebo dřevo? - Dřevo.
- Je krásná. - Jo.
Schodiště jako pro Romea a Julii. Nádherný.
A nahoře začíná to kouzlo.
- Že jo? - Bože můj.
Otevírá se tu výhled na White Water, Strand a Dana Bluff.
To je nádhera, Tylere.
Moc hezký.
Dokážu ocenit… sakra.
Přines ručník.
- Kurva. - Nemůžu tě nikam vzít.
Promiň. Je to jen voda.
Od toho to je, ne?
- Ne, na plnění hrnců. - Ale má z toho téct voda.
- Jo, do hrnce. - Jen ne takhle.
- Ukaž mi hlavní ložnici. - Tak pojď.
- Je v tomhle patře, ne? - Jo.
Tady je.
- Je tu obří koupelna. - Bože.
Dvě umyvadla.
- Nádhera. - Jo.
A taky tenhle výhled.
Každé ráno.
Bože můj.
- Dokázal bych tu žít. - Já taky!
- Tenhle pokoj se mi líbí! - Jo.
Je tu plně vybavená kuchyňka, pračka, sušička, mini lednička
a úžasná koupelna.
A ta roztomilá dvířka!
Líbí se mi, že z toho udělali francouzské dveře,
i když jsou jen poloviční.
To je tak krásný.
Začínám to chápat.
- Jo. - Je to skvělý.
Bude se to klientům líbit?
- Chci je sem vzít. - Klidně.
Třeba to vyjde, třeba ne.
Je to super čtvrť i dům. Za pokus to stojí.
- Přivedu je. - Jo.
Kromě toho, že se snažíme prodat domy za 11 milionů dolarů,
celá ta situace s Kaylou se začíná vymykat z ruky.
Už mi to celé začíná docházet.
Přijde mi, že jí teď rozumím líp.
Všechno se točí kolem ní.
Omluvila se za to, co se stalo. Přiznala chybu.
A tím je to pro mě vyřešený.
- Probrali jste to. - Jo. Jsme v pohodě
K té situaci s Kaylou si každý chtěl říct své.
Polly byla naštvaná a Alex taky.
Oceňuju, že tu situaci chtěly řešit,
ale já jsem celkem zdrženlivý a bylo mi to nepříjemné.
Ale teď už by měla kancelář běžet jako dřív.
Mám s ní nemovitost a ona je hrozně sobecká.
Takže… nic víc.
Chci, aby to všichni hodili za hlavu a byl klid.
Ahoj!
Ahoj. Chyběla jsi mi.
Já vím. Když tě nevidím každý den…
- Je to divný? - Jo.
Objednal jsem ti latté.
Moc děkuju. Vypadá to krásně. Co máš ty?
Růžové latte. Mám v puse okvětní lístek růže.
Nejde mi…
Není to jedlý?
- Nevím. - Určitě je.
Zkouším samý nóbl věci.
- Jak je? - Dobře.
Co tvoje máma?
Teď je na chemoterapii, tak jí není pořád dobře.
Jsou dny, kdy s ní ani nemluvím, protože pořád spí.
- Žije v jiném státě, ne? - Jo.
V Arkansasu.
A jezdíš za ní?
Každý den si voláme přes FaceTime, ale teď s covidem je to šílený.
Má narušený imunitní systém.
Tak tam nepoletím, abych neriskovala, že ho chytí.
- To jo. - Nestojí to za to.
Neviděla jsem ji asi dva měsíce. Je to náročný.
Mámě nedávno diagnostikovali rakovinu.
Říká mi:
„Jdi si za tím. O mě se neboj.“
Ta rakovina na ni dost doléhá. Jsem ve fázi,
kdy si uvědomuju, jak moc můžu změnit život své rodině a jí taky.
Když jsem byla malá, dělala pro mě všechno.
Teď jí to musím vrátit.
Jsou tu agenti, co si za deal vydělají 500 000 dolarů.
Mají z toho radost,
ale já bych za ty peníze mohla mámu přestěhovat sem,
aby měla ty nejlepší doktory.
Proto se jen směju, když mě tahají do toho drama.
Nikdo netuší, že je mi to fuk.
Dřu, abych dala mámě všechno, kvůli čemu tak makala.
Chci dát svým dětem budoucnost, jakou většina černých dětí nemá.
My dvě si rozumíme, protože jsme si prošly
- náročným dětstvím. - Jo. Životními lekcemi.
- Jo. - Nic jsem neměla.
Do Orange County jsem z L.A. přijela jen v jednom oblečení.
Obě jsme žily v Inglewoodu.
- Ano. - Jo.
Po dětství v L.A. jsem se přestěhovala do San Bernardino County,
kde je největší kriminalita v Americe.
Byl to velký krok se odstěhovat a začít si budovat jméno.
Jsem za svůj původ vděčná, protože formoval mou osobnost.
Úspěch je pro nás velmi důležitý.
- Jo. - Nemáme jinou možnost.
- Ani plán B. - Není cesty zpět.
Ne. Nikdo nám jen tak nedá dům za 20 milionů. Musíme si ho vybojovat.
Nebude to snadné, ale bude to stát za to.
Co děláš?
Kristepane!
Vyfotím si tě.
Kaylo, máš něco v Costa Mesa?
- Jo, mám. - Za kolik?
Za 1,8 milionu.
Tři ložnice a dvě a půl koupelny, ale špičkově zrekonstruovaný.
Ukážu ti to.
Fotky jsou zpřeházený, ale tohle je venek.
Nemám tam žádný akty, tak se neboj.
- Můžeš si to projít. - Je to krásný.
Má někdo hadřík na čištění obrazovky?
Já ne, zlato. Promiň.
Lauren ho určitě má.
Jo, vytáhnu si ho z prdele.
Já mám, Austine. Tady.
- Co? - Nosím je u sebe.
- Jsi nejlepší. Díky. - Jo.
Tylere, nechám ti kus, aby sis taky užil.
- To je hrozný. - Děsně na to tlačíš.
Nesahám na to. Proč je to tak špinavý?
Za to můžou děti.
Pojďte sem, bude schůze.
Chtěla bych pracovat, ale zase nefunguje Wi-Fi.
Chci dobrý místo.
Pojď ke mně.
Chci, abyste mi všichni řekli, na čem pracujete. Brandi?
Hledám domy dvěma hráčům NBA. Jeden ještě hraje, druhý už ne.
Jestli někdo z vás má něco mezi třemi až šesti miliony
a pro druhého až do deseti, sem s tím.
- To je dobrý rozpočet. - Jo.
Blížíš se k dvouciferným částkám.
- Dostanu se tam. Pomalu, ale jistě. - Nepochybuju.
Jarvis?
Máme pro tebe dům s molem za deset milionů.
- Vážně? Kde? - V Lidu.
Tak dobře. Polly?
Ještě před zveřejněním jsme s Giem uzavřeli prodej na Pearl.
Dobrá práce.
Skončili jsme na 2,7. Není to dvojciferné číslo,
ale když dáte pryč tu čárku, jsou to dvě čísla.
Ale máme z toho dvě provize, tak je to jako dům za 5,5 milionu.
- Jo. - Přesně tak.
Jasonovi je jedno, jestli to uzavřeme sami nebo s někým z kanclu.
Přesně tak. Máš pravdu.
„Hlavně, že je to doma.“
Jo. Tak si jděte spolu zazvonit.
- Zvoním já! - Jdeme na to.
Dobrá práce, Polly.
- Dobrá práce. - Díky.
- Ale pořádně. Raz, dva, tři. - Do toho.
- Dobrá práce. - Mohla bys prodat Giův dům za 20…
- Do toho se pustíme teď. - Jasně. Hned teď.
- Polly to zvládne. - To bych pak zazvonil já.
- Jasně. - Kaylo, co ty?
Já a Alex máme v nabídce dům na Summit v Laguna Beach.
Do prodeje jde v pondělí.
Příští středu bude prohlídka pro makléře a klasické prohlídky ten víkend pak.
Musely jsme to odložit, protože jsme to znovu fotily.
Ty původní fotky se nám totiž nelíbily.
Myslím, že se my dvě shodneme…
Teda ona to nemá s čím srovnávat, ale je to náročný.
První nemovitosti bývají náročné.
- To není moje první. - Ne, mluvím o Kayle.
Pro mě je to těžký, protože se Kayla učí,
ale za jakou cenu?
Nejsou kvalitní fotky,
prohlídka není v systému. Já to dělám jinak.
A ona má tu nabídku pod sebou, takže je za to zodpovědná.
Měla by vědět, co dělá. A i když ne, musím mít tu nabídku já,
abych to měla pod kontrolou. Konec diskuze.
Ale ona přibrala tebe.
- Takže to je jiné. - V čem?
O tom, kdo bude mít pod sebou nabídku,
rozhoduje obvykle ten, kdo s tím přišel.
- Je na tobě, jestli do toho půjdeš. - Jo.
Od prvního dne jsem od Alex Hall chtěla, aby mi pomohla s mým domem.
Bude to moje první nemovitost a moc ráda bych tě měla u toho.
Ráda pomůžu.
Je to velký krok.
Neříkala jsem jí, ať mi diktuje, co mám dělat, protože mám dům.
Chtěla jsem ji přibrat. Její problém.
Už jsme to řešily. Ať ho klidně má pod sebou, ale naštvalo mě to.
Chodíš za mnou a chceš, abych všechno oddřela,
a přitom mi ani nedopřeješ to mít v nabídce. Přicházím o body.
Pokud někdo nehledá spolunabídky, což nikdo nedělá.
Ty neděláš všechno.
Jak to můžeš říct? Chodila jsem za tebou…
- Napravuju to po tobě. - Počkej.
- A to je mnohem těžší. - Dořeknu to.
Takhle to nebylo.
Byl to tvůj fotograf. Jen jsem to chtěla schválit.
Posílala jsem maily a všechno organizovala.
Není fér tvrdit, žes to celé oddřela ty.
Kayla zapomíná, že se nedokázala vymáčknout.
Kdybych nezasáhla, ani bychom tu nemovitost neměly.
Držím tě za ruku. Nevadí mi to.
Musím tě hlídat.
A ty máš přitom velký ego a říkáš mi:
„Já se rozhodla. Mluvila jsem s Jasonem.“
Teď vytahuješ jen naši hádku o tom, kdo bude mít dům v nabídce.
Ale u ostatního nevím, o čem mluvíš.
- To mě dost vytáčí. - Říkala jsem ti od začátku,
že jdu za tebou, protože je to má první nabídka. Budu potřebovat pomoc.
- Ráda ti pomůžu. - Souhlasilas.
- Tak není fér, že si stěžuješ. - Nestěžuju.
Jen říkám fakta.
Vím, že mě v tom podpoří i ostatní.
Všechno se točí kolem tebe.
Řekla jsi to jasně. „Rozhodla jsem se, že to bude pode mnou.
Už to s tebou nehodlám řešit.“
Říkalas, že je to pro tebe důležitý. Ale pro mě snad ne?
- Tak jsem to nemyslela. - I pro mě je to dost důležitý.
Pracujete spolu, tak si to vyřešte.
Nebudu to pořád omílat. Pod sebou ho má ona.
Taky by měla. Ona přibrala tebe. Není co řešit.
Nepleť se do toho, když o tom nic nevíš.
- Ale vím. - Jo, ale jen z jedný strany.
Teď tu mluvíš jen ty.
Vůbec se tě to netýká, tak toho nech.
Ztrácíme tu čas tím, že vás musíme poslouchat.
- Tak proč tu jsi? - Bože.
- Uklidni se. - Ať se nám to nerozpadne.
Neříkej mi, abych se uklidnila.
Všichni ví, že ženský se neříká, aby se uklidnila.
Protože takhle se ani náhodou neuklidním.
Proč ti na tom tak záleží?
Protože mě stálo dost peněz si tu oblast podchytit.
Mám z toho body a je tam moje jméno.
Máte tam jména obě.
- Nebudu se s tebou hádat. - A Kayla začíná.
Taky si tam dělá jméno.
Alex Hall už si tam jméno udělala, ale nemá právo říkat,
ať jde pryč, že je to tam jen její.
Je logický, že chtěla pomoct od někoho zkušenýho.
Alex Hall.
Ty mě neposloucháš?
Tak jo.
- Páni. - Nemůžu vystát tvůj hlas.
Vědět, že to dopadne takhle,
nikdy bych ji o pomoc neprosila.
Být tebou soustředím se na provizi.
Překlad titulků: Anna Farrow