‎UN SERIAL NETFLIX
‎- Ce faci? ‎- Bine, tu?
‎Bine. Nu vin destul de des aici,
‎dar când vin, ‎mă simt exact în locul potrivit.
‎- Da, așa e. ‎- Da.
‎- Ce faceți? ‎- Bună!
‎- Bună! Vă aduc ceva de băut? ‎- Eu aș vrea niște apă de la fermă.
‎- Sigur. Și tu? ‎- Un rozé.
‎- Perfect. Vi le aduc imediat. ‎- Mulțumesc.
‎- Un rozé pentru tine. ‎- Mulțumesc.
‎Mulțumesc că te-ai întâlnit cu mine.
‎Știu că în seara aceea am greșit enorm.
‎Nu-mi amintesc totul, ‎dar îmi amintesc ce am încercat să fac.
‎Am încercat să te sărut
‎și îmi pare foarte rău.
‎Vreau să știi că nu vei mai fi pus ‎niciodată într-o asemenea situație
‎și că îmi pare foarte rău ‎că am făcut asta.
‎E clar că a fost doar o seară la băut ‎și nu s-a întâmplat nimic.
‎Dar a fost destul ‎ca să mă simt inconfortabil,
‎și n-a fost prima dată.
‎Cu toții am ieșit la bar ‎și am avut astfel de experiențe.
‎Pe mai departe, o să mă asigur
‎că există limite în relația noastră, ‎atât personală, cât și profesională.
‎- Dar apreciez că mi-ai cerut scuze. ‎- Sigur că da.
‎- Trează, n-aș fi făcut așa ceva. ‎- Știu.
‎Există mult contact fizic la birou, ‎așa că îți datorez și eu scuze
‎și îmi pare rău dacă am contribuit cumva ‎la cele întâmplate.
‎Adică… nu trebuia să fac asta.
‎Dumnezeule…
‎Mă cutremur când mă gândesc.
‎Urăsc să mă gândesc la asta.
‎Crede-mă, vreau să trec mai departe.
‎Pur și simplu…
‎Cred că am spus tot ce trebuia spus ‎și asta e tot.
‎Îmi pasă doar să fii împăcat ‎și relația ta să fie în regulă.
‎Teama mea…
‎Am o relație solidă ‎cu soția mea, comunicăm.
‎Nu avem nicio problemă.
‎- Nu s-a întâmplat nimic. ‎- Așa e.
‎Am auzit că, la birou, ‎Hall și celelalte au sărit pe tine…
‎Că a avut loc un fel de altercație.
‎Le-am cerut scuze tuturor ‎că le-am pus în situații incomode.
‎Înțelegi? Dar n-a fost suficient.
‎Au zis că nu-mi pare rău ‎pentru ce am făcut,
‎ci pentru că am fost prinsă.
‎Așa că…
‎- E un răspuns dur. ‎- Asta e situația.
‎Nu voiam să plâng.
‎- Poftim. ‎- Acum… chiar nu voiam să plâng.
‎Nu plânge!
‎Mă simt rușinată și jenată
‎fiindcă…
‎nu vreau să fiu acea fată.
‎Nu vreau să fiu privită așa.
‎Am fost judecată foarte dur ‎pentru ce-am făcut.
‎N-am văzut nici pic de îndurare ‎din partea fetelor.
‎Nu le judec. Nu vă judec pe niciunul.
‎Înțelegi? Nu sunt perfecte. ‎Am văzut și eu multe și nu-mi pasă.
‎Nu cunosc bine pe toată lumea. ‎Sunt multe personalități.
‎Nu vreau să fiu lipsit de tact,
‎dar cred că e multă mâncătorie între fete,
‎din câte văd eu.
‎Nu ești o persoană rea.
‎Dacă restul fetelor ‎nu pot trece mai departe, e treaba lor.
‎GRUPUL OPPENHEIM
‎- Cum să coste așa o casă 3,2 milioane? ‎- În Santa Monica?
‎Îmi place ‎când ai Botox proaspăt, fiindcă…
‎Am fața imobilă?
‎La începutul relației mele cu Tiff, ‎era convinsă că fac injecții cu Botox.
‎- Că făceam injecții în secret. ‎- Și făceai?
‎N-am făcut niciodată.
‎- Ce secret ai? ‎- Am riduri. Ăsta e secretul.
‎Ce? Cum faci când ești surprins?
‎Da, bine…
‎A venit Alex.
‎- 'Neața, soare! ‎- 'Neața!
‎Bună, frumoaso! Îmi place ținuta ta.
‎Serios?
‎- Da. ‎- Mulțumesc!
‎Ce-a zis Shelley?
‎A fost absolut…
‎dezgustată.
‎Mă bucur mult că ești aici.
‎Dacă o deschizi, ‎o să rupi mai mult podeaua.
‎Da, să o lăsăm așa.
‎Vasul de toaletă e în bucătărie. Doamne!
‎Nu miroase prea bine, nu-i așa?
‎Ce părere ai?
‎Avea o față de parcă tocmai călcase ‎în rahat de câine.
‎Poftim?
‎Tot timpul.
‎- Ați pățit? E groaznic. ‎- Știam că așa va face.
‎Se prefăcea sau chiar nu i-a plăcut?
‎Nu se prefăcea. Avea o figură dezgustată.
‎Spre surprinderea ta, îți scriu o ofertă.
‎Așa că…
‎- De la Shelley? ‎- Da. De la Shelley.
‎Ți-am spus că face pe inabordabila.
‎Ce înseamnă asta?
‎Se întâmplă. Oamenii fac asta.
‎Mai ales cu agentul de listare, ‎nu cu propriul agent.
‎- Fața impenetrabilă. ‎- Da.
‎Dar de ce să vrea să cred că nu-i place?
‎Ca să nu crezi că vrea cu adevărat casa.
‎- O vrea? ‎- O vrea.
‎Se folosește de asta la negociere.
‎Exact.
‎- Ce viclenie! ‎- Da.
‎În condițiile de acum, ‎cauți clienți cărora le place casa.
‎Nu e momentul să joci tare. ‎O lași așa: „Poate că o iau, poată că nu…”
‎Sigur că Gio are clienți care se joacă. ‎Nu mă surprinde.
‎O dăm cu 2,7 milioane.
‎- Plătește repede? ‎- Treizeci de zile. Scurt și la obiect.
‎Cu 60% avans.
‎Trimite oferta. O s-o verific.
‎Vreau să mă asigur că e solvabilă, ‎așa cum spui.
‎Știi că am doar clienți solvabili.
‎Dau un telefon și te anunț.
‎Fiindcă Shelley s-a purtat ‎de parcă ura casa,
‎puteam ține de prețul de 2,75 milioane,
‎dar e mai bine să rămână la agenție, ‎nu doar pentru mine și pentru Gio.
‎Jason ar fi foarte fericit ‎să luăm comision dublu.
‎Știu că vorbeam să-l punem pe piață ‎săptămâna viitoare,
‎după ce-i făceam poze, ‎pentru 2,75 milioane,
‎dar un agent de la birou are un cumpărător ‎care ne-a trimis o ofertă de 2,7 milioane.
‎Cum merge casa de pe Dolphin Terrace?
‎Am avut ceva activitate.
‎Priveliștea e printre cele mai bune ‎din Newport.
‎A venit cineva săptămâna trecută.
‎I-a plăcut totul, ‎dar i s-a părut prea mare.
‎E dispus să plătească ‎până la 17 milioane pentru ceva mai mic.
‎Nu are sens.
‎Aș vrea să-l scutur și să-i zic: ‎„Ca investiție, e mult mai bună asta.”
‎Așa este. Da.
‎Știu că vrei să rezolvi repede, ‎așa că te informez…
‎VINDE-O!
‎Pa!
‎Ce vești ai?
‎E mulțumită cu 2,7 milioane.
‎Bine. Simt că există un „dar”.
‎Îi convin condițiile.
‎- Îi convine modalitatea de plată. ‎- Da!
‎Am acceptat oferta clientei lui Gio ‎pentru casa de pe Pearl, 2,7 milioane.
‎Da!
‎- Bravo! ‎- Da! Toate problemele au fost rezolvate!
‎- Așa e! ‎- Da!
‎- Felicitări! Bravo! ‎- Da!
‎Pentru Polly!
‎Sunt superfericită ‎că am acordul pentru casa de pe Pearl.
‎Sunt încântată! ‎Va fi cea mai mare vânzare a mea.
‎Dar sunt puțin îngrijorată, ‎fiind vorba de Shelley.
‎Înțelegerea poate cădea oricând. ‎Nu sărbătoresc încă.
‎- E mare! Îmi place. ‎- Așa e!
‎Salutare!
‎- Bună dimineața! ‎- Salut!
‎Ce mai faci?
‎Întârzii. Mă ocup ‎de copiii mei năbădăioși.
‎Fiica mea Hazel ‎și-a băgat niște fistic în nas.
‎Doamne!
‎- Ce? ‎- Ai dus-o la urgențe?
‎Nu. L-am scos, dar a fost groaznic. ‎A venit și a zis: „Tati, nas.”
‎Ambele nări, pline cu fistic.
‎Cu coajă cu tot?
‎- Asta am întrebat și eu! ‎- Fără coajă.
‎Erau intrate adânc. ‎Le-am împins, ea încerca…
‎- I-am zis să sufle, dar ea… ‎- Nu se poate!
‎Dar le-am scos. N-a pățit nimic.
‎M-a sunat o agentă din Laguna Beach.
‎Zice: „Am o întrebare ‎despre proprietatea de pe Summit.
‎Te ocupi de ea sau ești co-agent?”
‎Am fost nedumerită.
‎Kayla s-a pus agent de listare.
‎Ai vorbit cu Kayla?
‎I-am zis: „Am zis că te ajut, ‎și că voi fi agent de listare.”
‎A zis: „Nu-mi amintesc.”
‎I-am spus: ‎„E convenabil să nu-ți amintești.”
‎E foarte nepoliticoasă ‎și lipsită de respect față de mine.
‎Zice: „Am vorbit deja cu Jason, ‎e decizia mea. El a zis…”
‎I-am răspuns: „Nu așa merg lucrurile.
‎Întreabă în birou ‎pe oricine a vândut case.”
‎E o nebunie. Trebuie să știi ‎să te porți bine cu ceilalți.
‎Nu așa merg lucrurile.
‎La prima casă, m-a ajutat cineva, ‎care a fost agent de listare.
‎Eu am zis: „Vreau să învăț de la tine, ‎ghidează-mă și dă-mi cecul.”
‎În domeniul imobiliar, există o normă.
‎Când ceri ajutor cuiva la o casă, ‎acela e agent de listare.
‎Îi cunosc pe agenții din Laguna. E jenant.
‎Asta e ideea.
‎De-asta sunt co-agent, ‎dar agenții tot pe mine mă sună.
‎- Așa e. ‎- N-o sună pe ea.
‎A greșit amarnic. Sunt… Doamne!
‎E în defensivă acum.
‎Vreau să termin. ‎Putem s-o aranjăm și s-o vindem?
‎Da.
‎Aproape că nu-mi pasă. ‎Mai că aș renunța la casă.
‎CASA LUI GIO
‎Cred că e aproape gata ceaiul.
‎- Impresionant! ‎- Sunt cu castravete.
‎- Uneori… ‎- Parcă iau ceaiul în Londra.
‎Vreau să le cunoști pe Rose și Jarvis.
‎Simt la ele multă forță și ambiție.
‎Înțeleg.
‎Vreau să fac parte din acel cerc.
‎Noi trei ținem agenția ‎pe linia de plutire.
‎Mama îi respectă pe cei care vând ‎proprietăți foarte valoroase.
‎În domeniul ăsta, lupta e feroce,
‎iar Rose și Jarvis sunt pitbuli.
‎Nu știu dacă a sunat bine.
‎Pui și glazură?
‎Nu știu dacă le place glazura.
‎Bine.
‎Vreau să arate elegant.
‎- Cioc, cioc! ‎- Bună!
‎- Ce faceți? ‎- Mersi că ai venit.
‎- Și eu, pentru invitație. ‎- Sigur.
‎Mamă, o știi pe Jarvis.
‎- Mă bucur să te văd. ‎- Și eu.
‎- Elegantă, ca de obicei! ‎- Ești uimitoare.
‎- Mulțumesc. ‎- Am auzit că ești somelier de apă.
‎Așa că am adus…
‎- Doamne! ‎- …mai multe tipuri de apă.
‎Poftim? Nu trebuia să faci asta.
‎Alege-ți preferata.
‎- Să le încercăm legați la ochi. ‎- Asta voiam să zic.
‎- Chiar simți diferența? ‎- Da.
‎- O simți? ‎- Ce tare!
‎- Bună! ‎- Ce mai faceți?
‎Bună!
‎- Arăți superb. Mersi. ‎- Arăți minunat.
‎- Bună, Gio! ‎- Ce faci? Mersi că ai venit.
‎- Lisa! Arăți minunat, ca de obicei. ‎- Ce faci? Și tu.
‎- Mulțumesc. E foarte frumos aici. ‎- Mă bucur că ești aici.
‎Vreau să văd priveliștea. Sunt uluită.
‎Ce frumos!
‎- E unică. ‎- Nu mă satur de ea.
‎Vreau să hrănesc peștii. Există?
‎- Apa e limpede azi. ‎- Chiar e limpede!
‎- Să vedem. ‎- A bătut vântul ieri.
‎O arunc, să văd dacă o mănâncă.
‎E foarte limpede.
‎Peștișori, arătați-vă!
‎- Nu merge, Jarvis. ‎- Am încercat să împart.
‎- Un sandvici cu castravete? ‎- Da!
‎Haideți!
‎Bea toată lumea ceai?
‎- Ar fi bine să beți. ‎- Da. Miroase foarte bine.
‎- Earl Grey. ‎- Îmi place.
‎Sper să fiți impresionate ‎sau măcar să vă prefaceți.
‎- Mie îmi place mult. ‎- Da. Ne-ai pregătit multe, Gio.
‎- Casa asta e superbă. ‎- E uimitoare.
‎Visez la o casă ca asta lângă apă.
‎Poți vedea bărcile cu pânze după-amiaza. ‎Iahturile trec chiar prin față.
‎E incredibil.
‎Am scos toate bunătățile pentru voi.
‎- Arată delicios! ‎- Excelent!
‎- Nu avem brioșe? ‎- Avem ceai, avem și șampanie.
‎- Da? ‎- Dacă doriți…
‎Eu sunt din Alabama, ‎apreciez ospitalitatea sudică.
‎- Îmi place mult. ‎- Ospitalitatea din Orange County.
‎- Din sudul Californiei. ‎- Da. Luați!
‎Lisa, trebuie să vin cu tine ‎la cumpărături.
‎Nu pot să-mi iau ochii de la pantofii tăi.
‎Sunt fantastici.
‎- Ce marcă sunt? ‎- Sunt Prada.
‎Îmi plac. ‎Le trebuie un nume, o identitate.
‎Par vii, asta mă îngrijorează.
‎- Sunt buni pentru prospectare. ‎- Foarte buni.
‎- Sunt foarte mândră că prospectați. ‎- Mulțumim!
‎E o tehnică mai veche ‎și nu toată lumea poate face asta.
‎- Ai făcut-o și tu? ‎- Întruna.
‎Agenția ne-a pus pe liber. ‎N-am avut de ales.
‎Am tot auzit povestea asta.
‎E din aia: „Eu mergeam șapte kilometri ‎prin zăpadă până la școală.”
‎E un concept grozav. ‎Ați găsit vreo casă în felul ăsta?
‎- Da. ‎- Da?
‎Una de 20 de milioane, pe Dolphin Terrace.
‎Sunteți o pereche puternică.
‎Mă bucur să aud.
‎Cum vă înțelegeți la birou?
‎Măiculiță!
‎Poate că ai auzit niște zvonuri.
‎Fetele zic că mă port ‎de parcă mi se cuvine totul.
‎Ele nu știu de unde vin.
‎Au răspândit zvonuri despre mine ‎că mă culc cu dezvoltatorii
‎ca să obțin case valoroase.
‎După ce se spune așa ceva, ‎nu mai poți lua înapoi.
‎- Exact! ‎- Paguba creată…
‎Sunteți o agenție imobiliară de lux.
‎Lucrurile astea nu sunt acceptabile.
‎Chiar mă doare, ‎fiindcă ele nu știu de unde vin.
‎Nu am avut nimic.
‎Părinții mei biologici ‎sunt persoane fără adăpost.
‎Se droghează.
‎Eu și fratele meu am fost luați
‎când eu aveam vreo cinci ani,
‎fiindcă ai noștri se drogau prin hoteluri,
‎iar noi eram închiși în dulapuri.
‎- A fost chemată poliția. ‎- Poftim?
‎Doamne!
‎Din fericire, am fost adoptată. ‎Din păcate…
‎în 2003, de Crăciun, ‎tatăl meu adoptiv a murit.
‎Aveam opt ani.
‎Am crescut fără tată, ‎iar viața a fost foarte grea.
‎În copilărie.
‎Când a murit tatăl meu adoptiv, ‎mama a suferit mult.
‎Era mamă singură pentru mine ‎și patru dintre frații mei.
‎Părinții adoptivi ne adoptaseră pe toți
‎de la cei biologici, ‎care nu ne puteau îngriji.
‎Când a murit tata, ‎mama fost sunată de asistența socială.
‎Mama mea biologică făcuse încă un copil. ‎N-a vrut să ne despartă.
‎Ar fi fratele tău vitreg.
‎Da, avem alți tați, ‎dar aceeași mamă biologică.
‎Am întâlnit-o pe stradă, ‎în Huntington Beach.
‎Era pe Beach Boulevard, o zonă urâtă.
‎Stătea întinsă pe marginea străzii.
‎Nu m-a putut privi în ochi. ‎E mai mereu la închisoare.
‎Parcă era un animal.
‎Nu glumesc, era ca un animal.
‎Cine te vede acum…
‎Nimeni, văzându-te acum, Rose,
‎n-ar ști durerea și trauma ‎pe care le-ai îndurat.
‎Ai suferit o traumă.
‎Cred că asta m-a făcut cine sunt acum.
‎N-aș schimba nimic ‎din ce mi s-a întâmplat,
‎căci n-aș mai fi aici acum.
‎E cu atât mai admirabil ce ai devenit.
‎Pot folosi asta ca muniție. ‎Folosesc foamea ca să obțin succesul.
‎- Îți poți schimba destinul. ‎- Contează încotro mergi.
‎- Sunt mândră de tine! ‎- Și eu.
‎Mă doare că fetele de la birou ‎cred că pot bârfi,
‎dar n-o să mă duc să le spun: ‎„Uite de unde am pornit.”
‎Ele vor doar să judece.
‎E trist să vezi că unii o urăsc, ‎deși nu o cunosc.
‎O judecă pe baza succesului de acum.
‎Nu văd prin ce a trecut ca să ajungă aici.
‎- Cred că se simt amenințați. ‎- Da.
‎Vor găsi o cale ‎să te coboare la nivelul lor.
‎Dacă nu pe plan profesional, ‎o vor face pe plan personal.
‎Asta arată ce caracter au.
‎Nu se poate!
‎- Te ajut? ‎- Să mă ajuți să cobor din mașina mea?
‎Nu se poate! Ești blocat!
‎Gata.
‎- Mulțumesc. ‎- Milady…
‎Mulțumesc.
‎M-am legat singur în mașina mea.
‎E o stradă mică.
‎- Îmi place rondul. ‎- Da.
‎Clienții mei au copii.
‎5 DORMITOARE, 7,5 BĂI, 566 M²
‎PREȚ: 9.995.000 USD
‎Cinci dormitoare, un birou, șapte băi.
‎Are 566 m², iar terenul, ‎ceva mai puțin de 790 m².
‎- Nu e tare arcada? ‎- E grozavă.
‎Aici e un ecran extraordinar, ‎pe care îl poți împărți în mai multe zone.
‎El poate să se uite la meci,
‎iar tu… la ce te uiți tu de obicei.
‎Poate că te uiți și tu la meci.
‎Verific casa vândută de Tyler
‎pentru clienții mei, ‎care își măresc familia.
‎Îmi place să lucrez cu familii. ‎Sunt clienții mei preferați.
‎Au altă reacție când le oferi ‎casa visurilor lor sau prima lor casă
‎și rezonez cu ei.
‎- Aici e gresie sau lemn? ‎- Lemn.
‎- E minunat! ‎- Așa e.
‎Îmi place mult scara „Romeo și Julieta”.
‎Aici, sus, e magia.
‎- Nu-i așa? ‎- Doamne!
‎Se deschide spre White Water, ‎Strand și Dana Bluff.
‎E foarte frumos, Tyler!
‎Îmi place la nebunie. Îmi dau seama…
‎Dă-mi un prosop.
‎- La naiba! ‎- Nu te pot duce nicăieri.
‎Îmi pare rău. E doar apă.
‎Pentru asta e, nu?
‎- Nu, e pentru oale. ‎- E normal să curgă apă.
‎- Da, într-o oală. ‎- Nu așa.
‎- Să vedem dormitorul principal. ‎- Haide.
‎- E la nivelul ăsta? ‎- Da.
‎Aici e.
‎- Are o baie uriașă. ‎- Doamne!
‎Chiuvete separate.
‎- Minunat! ‎- Da.
‎Din nou, priveliștea asta. ‎În fiecare dimineață!
‎Doamne!
‎- Aș putea locui aici. ‎- Și eu aș putea!
‎- Ador camera asta! ‎- Da.
‎Are o chicinetă, mașină de spălat, ‎uscător, mini-frigider,
‎iar baia e uimitoare.
‎Ce drăguțe sunt ușile astea mici!
‎Îmi place mult ‎că au uși în stil franțuzesc.
‎Atât e o ușă standard.
‎Doamne, e adorabil!
‎Înțeleg ce spui.
‎- Da. ‎- E grozavă.
‎Oare le-ar plăcea clienților tăi?
‎- Vreau să-i aduc aici. ‎- Adu-i!
‎O să le placă… sau nu.
‎Îmi plac cartierul și casa. ‎Cred că merită să încercăm.
‎- Să-i aducem aici. ‎- Da.
‎În afară de muncă ‎și de casa de 11 milioane,
‎toată treaba cu Kayla ‎scapă de sub control.
‎Încep să văd totul clar. Înțeleg.
‎Simt că o înțeleg pe Kayla mai bine.
‎Totul se rezumă la Kayla.
‎Și-a cerut scuze pentru ce s-a întâmplat. ‎Și-a asumat fapta.
‎Pentru mine, e gata. S-a terminat.
‎- Ați vorbit și… ‎- E gata. N-am nimic cu Kayla.
‎Legat de situația cu Kayla, ‎erau prea mulți în horă.
‎Polly și Alex erau supărate.
‎Apreciez faptul că au luat poziție,
‎dar eu fiind ceva mai rezervat în general, ‎mă scoate din zona de confort.
‎Acum, biroul poate funcționa ‎așa cum trebuie.
‎Și cu casa de care ne ocupăm, ‎are un comportament egoist.
‎Nu mi se pare…
‎Vreau ca toți să treacă mai departe ‎și să se termine discuția.
‎- Bună! ‎- Bună! Mi-a fost dor de tine.
‎Așa e! Dacă nu te văd în fiecare zi…
‎- E ciudat? ‎- E ciudat.
‎- Ți-am luat ‎latte,‎ ca de obicei. ‎- Mulțumesc.
‎- Arată foarte frumos! Tu ce ai? ‎- Latte ‎cu trandafiri.
‎Am o petală de trandafir în gură.
‎Nu pot…
‎Nu e comestibilă?
‎- Nu știu. ‎- Sigur e.
‎Încerc să fac chestii sofisticate.
‎- Ce mai faci? ‎- Bine.
‎Da? Ce face mama ta?
‎Face chimioterapie, ‎așa că nu se simte mereu bine.
‎Uneori trec câteva zile ‎fără să vorbesc cu ea dacă doarme mult.
‎- Mama ta e în alt stat? ‎- Da. În Arkansas.
‎Arkansas. Ai mai văzut-o?
‎Vorbim pe FaceTime în fiecare zi. ‎Acum e nebunie cu COVID-ul.
‎Are sistemul imunitar compromis.
‎Nu vreau să zbor acolo ‎și să risc să-i dau COVID.
‎- Sigur că da. ‎- Nu merită.
‎N-am mai văzut-o de vreo două luni ‎și e foarte greu.
‎Mama a fost diagnosticată cu cancer.
‎Mama e așa:
‎„Vezi-ți de treaba ta. Lasă-mă pe mine. ‎Nu-mi pasă. Du-te.”
‎E dificil faptul că ea are cancer, ‎fiindcă, în această etapă a vieții mele,
‎văd că pot schimba viitorul familiei mele, ‎inclusiv pe al mamei mele.
‎Ea a făcut totul pentru mine în copilărie,
‎acum e rândul meu să fac totul pentru ea.
‎Când unii agenți câștigă ‎500.000 USD la o tranzacție,
‎îi auzi: „Ura! Am făcut 500.000!”
‎Eu aș putea s-o mut pe mama aici ‎și să o duc la doctorii cei mai buni.
‎Râd când încep să fiu târâtă în scandal,
‎fiindcă-mi zic: ‎„Nu știți ce vorbiți. Nu-mi pasă.”
‎Mă agit să-mi răsplătesc mama ‎pentru munca grea
‎și să le ofer copiilor un viitor ‎pe care mulți copii afroamericani nu-l au.
‎Știu că noi două ne-am apropiat, ‎fiindcă avem…
‎- Am crescut cu greutăți. ‎- Am încasat destule.
‎- Da. ‎- N-am avut nimic.
‎Am venit în Orange County din Los Angeles ‎doar cu hainele de pe mine.
‎Amândouă venim din Inglewood.
‎Da!
‎Am crescut în Los Angeles, ‎apoi m-am mutat în San Bernardino,
‎un loc infracționalitate foarte mare.
‎A fost un pas uriaș ‎să plec și să-mi fac un nume.
‎Port recunoștință locului meu natal. ‎M-a modelat ca persoană.
‎E important pentru noi să reușim.
‎- Așa e. ‎- Nu există altă variantă.
‎Nu putem da înapoi.
‎Nu! Nu ne dă nimeni să vindem ‎o casă de 20 de milioane.
‎Trebuie să luptăm.
‎Nu e ușor, dar simt că o să merite.
‎GRUPUL IMOBILIAR OPPENHEIM
‎Ce faci?
‎- Doamne! ‎- Stai să-ți fac o poză.
‎- Kayla, ai ceva în Costa Mesa? ‎- Da.
‎- Care e prețul cerut? ‎- Vor 1,8 milioane.
‎Trei dormitoare, două băi și jumătate, ‎dar e modernizată.
‎Îți arăt.
‎Nu sunt în ordine cronologică. ‎Ăsta e exteriorul.
‎Uită-te. Nu am poze nud, stai liniștit
‎- Uită-te toate. ‎- E extraordinară.
‎- Are cineva un șervețel de curățat? ‎- N-am, dragule, îmi pare rău.
‎Știu cine are. Lauren.
‎Da, stai să mi-l scot din fund.
‎Am eu unul, Austin. Poftim.
‎- Tu? ‎- Le țin la mine.
‎Ești cea mai tare. Mersi.
‎Tyler, ia și tu o tură ‎șervețelul ăsta folosit.
‎Ce murdar e!
‎Ești foarte agresiv.
‎Nu e ecran tactil. Cum se murdărește?
‎- Întreabă-mi copiii. ‎- Îl atingi?
‎Haideți în spate la o ședință.
‎Aș lucra, dar iar nu merge rețeaua Wi-Fi.
‎Vreau un loc bun.
‎Stai lângă mine, Tyler.
‎Vreau să vă întreb pe toți ‎la ce lucrați acum. Brandi?
‎Am doi jucători din NBA, ‎unul activ și unul pensionat.
‎Poate aveți ceva ‎între trei și șase milioane pentru unul
‎sau altceva până în zece milioane.
‎- Sunt sume bune. ‎- Da.
‎Avansezi la prețuri cu două cifre.
‎- Ajung și acolo. Fac pași mici. ‎- Sigur. Nu mă îndoiesc.
‎Jarvis?
‎Avem o casă nelistată, cu doc. ‎Zece milioane.
‎- Serios? Unde? ‎- Pe Lido.
‎Bine! Polly?
‎Tot ceva nelistat, dar eu și Gio ‎am bătut palma pentru casa de pe Pearl.
‎Bine!
‎Ne-am înțeles la 2,7 milioane.
‎Nu e peste zece, ‎dar dacă excluzi virgula sunt două cifre.
‎O punem de două ori, adică 5,4 milioane.
‎- Așa e. ‎- Corect.
‎Dacă luăm noi comision dublu ‎sau agenția, pentru Jason e totuna.
‎Totuna. Adevărat.
‎- Doar să rămână aici! ‎- Așa e.
‎Bateți clopotul împreună.
‎- Eu îl bat! ‎- Haide.
‎Bravo, Polly!
‎- Bravo! ‎- Mulțumesc.
‎O să bat tare. Unu, doi, trei…
‎Dacă vindeți casa lui Gio…
‎- Să ne ocupăm de ea! ‎- O vând eu!
‎O vinde Polly.
‎Bat eu clopotul atunci.
‎- Corect. ‎- Kayla, tu?
‎Am cu Alex casa de pe Summit, ‎din Laguna Beach.
‎Luni se publică anunțul,
‎miercuri e vizionarea pentru agenții ‎și în weekend, casa deschisă.
‎A trebuit să amânăm o săptămână, ‎ca să refacem pozele.
‎Nu au ieșit așa cum voiam.
‎Cred că e și Kayla e de acord că a fost…
‎Cred că e de aceeași părere, ‎a fost dificil.
‎E bine dacă prima vânzare e dificilă.
‎- La mine nu e prima. ‎- Vorbesc de Kayla.
‎Mi-e greu, deoarece Kayla încă învață.
‎Cu ce costuri? ‎Pozele nu erau la standardul meu.
‎Casa deschisă nu se face cum o fac eu.
‎Iar ea e „agent de listare”. ‎Asta e treaba unui agent de listare.
‎Ar trebui să știi ce faci. ‎Altfel, lasă-mă pe mine,
‎preiau controlul și am terminat discuția.
‎Dar ea te-a adus în proiect. ‎E o situație diferită.
‎Decizia e a celui care are casa ‎și care cooptează un alt agent.
‎El decide cine e în față.
‎- Iar tu poți alege să nu te bagi. ‎- Da.
‎Din prima zi, am rugat-o pe Alex Hall ‎să mă ajute cu casa care era a mea.
‎E prima casă de care mă ocup. ‎Aș vrea să vii alături de mine.
‎Te ajut cu plăcere. ‎E o sumă mare pentru tine.
‎N-am zis: „Alex, am o casă, ‎spune-mi ce să fac.” Nici pe departe.
‎Eu te iau alături de mine. E problema ei.
‎Faptul e consumat. ‎Poate fi agent de listare, dar mă supără
‎că vii și-mi ceri să fac eu toată treaba,
‎dar nu am nicio satisfacție, ‎fiindcă vânzarea nu e la mine.
‎Doar dacă cineva caută „co-agent”, ‎ceea ce nu face nimeni.
‎N-ai făcut tu toată treaba.
‎Să spui acum că am venit…
‎Am reparat ce-ai stricat. ‎E mai greu decât să o fac eu.
‎Lasă-mă să termin. Nu așa s-a întâmplat.
‎Era fotograful tău. ‎Ți-am cerut să confirmi,
‎ți-am trimis e-mailuri, ‎am organizat totul.
‎Nu e corect să zici că ai făcut totul, ‎fiindcă nu e așa.
‎Kayla uită că se bâlbâia la telefon.
‎Dacă nu interveneam eu, ‎nu ne ocupam de această casă.
‎Te ghidez și e în regulă.
‎Dar trebuie să am grijă de tine ‎ca de un copil.
‎Ești orgolioasă și îmi spui: „Am decis. ‎Jason știe. Sunt agent de listare.”
‎Vorbești întruna ‎de discuția privind agentul de listare.
‎Restul… Nu știu despre ce vorbești.
‎- Îmi lasă un gust amar. ‎- Ți-am zis de la început.
‎„Alex, n-am avut nicio casă. ‎Am nevoie de ajutorul tău.”
‎- Te ajut… ‎- Ai fost de acord!
‎- Nu e corect să te plângi de tot. ‎- Nu mă plâng.
‎Spun doar faptele ‎și știu că alți colegi mă pot susține.
‎Rezumi totul la tine.
‎Ai spus-o foarte clar: ‎„E decizia mea. Eu sunt agent de listare.
‎Nu mai discut despre asta cu tine.”
‎Ai zis: „E important pentru mine”, ‎insinuând că pentru mine n-ar fi.
‎- Nu asta am zis. ‎- E foarte important pentru mine.
‎Lucrați împreună, găsiți o soluție.
‎N-o să continui. Ea e agent de listare.
‎Așa și trebuie. ‎Ea te-a cooptat în proiect, asta e sigur.
‎Să te bagi așa, fără să știi, Rose…
‎- Știu câte ceva. ‎- O parte a poveștii?
‎Vorbești întruna, ea abia dacă a apucat…
‎Nu ești parte din conversație, ‎vezi-ți de treaba ta.
‎E timpul nostru. Stăm aici și ascultăm.
‎- De ce stați aici? ‎- Fată…
‎- Calmează-te. ‎- Să continuăm ședința.
‎Nu-mi zice să mă calmez, Rose.
‎Se știe că nu trebuie ‎să-i spui unei femei să se calmeze.
‎N-am de gând să mă calmez.
‎De ce contează atât pentru tine?
‎Fiindcă am cheltuit mult ‎pregătind terenul acolo.
‎Ar fi în portofoliul meu, ‎cu numele meu, de-asta.
‎Ambele nume o să fie.
‎- Nu mă cert cu tine. ‎- Kayla e la început.
‎Și Kayla face reclamă.
‎Chiar dacă Alex Hall a lucrat acolo, ‎asta nu-i dă dreptul să zică:
‎„Dă-te, Kayla! N-ai voie să vinzi aici.”
‎Are sens ca ea să coopteze ‎pe cineva cu experiență.
‎Alex Hall!
‎Nu vrei să asculți?
‎Bine.
‎Mă enervează vocea ta.
‎Dacă mă așteptam să se întâmple așa,
‎n-aș fi cooptat-o niciodată.
‎În acest moment, ‎m-aș gândi la premiu. Comisionul.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu