Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jaj, nagyon remélem, hogy bejutsz.
Ugye milyen klassz lenne?
- Tudom is én. - Jól fogod érezni magad, édes.
- Úgyis mindent ti mondtok meg. - Mi?
- Dehogy! - Dehogy!
De Hannah, nem együtt gondoltuk ki, hogy ez jó lenne neked?
Tekintsd ezt lehetőségnek!
Sokan összetennék a kezüket, ha ide járhatnának.
Mindenki odavan az itteni műhelyekért.
Még vizuális kultúra is van kilencedikig.
Szerintem ebben közösen döntöttünk.
És olyan könnyen barátkozol, Hannah!
Meglátod, jó lesz.
Számunkra létkérdés, hogy Hanna bejusson ebbe az iskolába.
Ez meghatározó a leányzó és az egész család életére nézve,
nincs ezen mit szépíteni.
Tudom, hogy ezek első hallásra nagy szavak,
de számunkra ez valóban óriási ajándék lenne.
Sajnos nem ígérhetek semmit.
- Nem? - Nem.
Mivel hozzánk rengetegen jelentkeznek, rengetegen.
Szóval, ez a negyedik iskolaváltásod, Hannah?
Igen. Gyakran kellett költöznünk Ulrik munkája miatt.
- Orvos vagyok, Piv pedig... - Aztán lett egy iskolaösszevonás,
az a hodály meg már túl nagy volt nekünk.
Tehát most a Larkedalbe jársz?
Hogy tetszik a suli?
- Jó. - Jó is, meg nem is.
Igaz-e? Hannah rendkívül kreatív kislány.
És egyenesen imád tanulni, ugye, Hannah?
És játékos, remekül kijön mindenkivel.
Úgyhogy az egyensúlyt keressük a játékosság,
- a kreativitás és a tanulás között. - Ismerik a mi értékrendünket?
- Hogyne, itt van. - Kívülről tudja.
Igen, Igen.
Hogy "A gyermeket körülvevő közösség erősíti a gyermekek közti közösséget."
Ez szívünkből szól. - Viszont szeretjük közben jól érezni magunkat.
- Tudod, Hannah? - Hurrá!
- Na tessék! Világraszóló bulikat csapunk ám! - Nocsak!
Most is épp kirándulásra készülünk, amit a szülők szerveznek.
Lesz tábortűz, zene, ihaj-csuhaj haddelhadd.
Egész évben ezt várja mindenki.
A szülők nagyon odateszik magukat. Nagyon, nagyon. - Vagy úgy.
Itt senki nem játszik megúszásra, a szülői munkaközösség az iskola gerince.
De mint mondtam, nem ígérhetek semmit. Megvolt az első találkozás,
aztán majd meglátjuk, hogy alakul, rendben? - Igen.
NÉGY HÓNAPPAL KÉSŐBB
SZÜLŐI ÉRTEKEZLET - 6. B
- Jól vagy? - Igen.
Menni fog.
- Bemutatkozzunk, ha oda kerül a sor? - Persze, mindenképp.
Bocsánat! Tepsivel vagyok.
- Oké. - Helló, Ulrik!
- Bocsi! Szevasz! - Szevasz!
- Klassz, hogy Hannah átjön ide. - Igen, nagyon.
- Csak bekerült a várólistáról? - Igen, nem is tudom, hogyan.
Én sem, de jössz nekem egy sörrel.
- Szervusz! - Szervusz!
- Helló! - Helló!
Csapjunk is bele!
- Szervusz! - Szervusz! - Mindenki le tud ülni? Jól van.
- Szia! - Moa-Britt vagyok.
- Én Piv. - Piv.
- Moa-Britt? - Moa-Britt. - Én meg Ulrik.
Szia, Per!
- Bemutatom Ulrikot, ő a teniszpartnerem. - Igen, szia! Wencke vagyok.
- Per mesélt rólad. - Szia, Wencke! Ulrik.
- Szia, Piv vagyok. - Szia! Ne haragudj...
- Szia, Isten hozott! - Siv vagy Piv?
Piv. - Szép név. Nem is tudtam, hogy van ilyen.
- Amúgy Pernille, de nem azt használom. - No, hát!
Erről van szó!
Ez az!
Jól van!
Hatodik B-sek lettünk!
Azt a mindenségit neki!
Hogy nőnek ezek a gyerekek, már lassan kis felnőttek.
- Az ám! - Igen.
No, hát akkor vágjunk is bele!
Habár még csak egy hete jöttünk vissza a szünetről, ideje munkához látni.
Első és legfőbb napirendi pontunk, a kirándulás megszervezése.
- Kirándulás! Kirándulás! - Jó, köszönjük, ezt majd a végén.
És kérlek, vedd le a lábad az asztalról!
- Tanteremben nem szokás. - Bocsánat!
Köszönöm, Frederik! Wencke, vállalnád a memót?
- Szívesen. - Szuper, köszönöm!
- Nincs mit. - Nagyon szépen köszönjük!
No, tehát, kedves szülők, új arcokat látunk a soraikban.
- Igen. - Szóval...
Piv és Ulrik, kezdjük azzal, hogy bemutatkoztok.
- Nagyon köszönjük! - Várjunk, várjunk!
- Szia, Lis! - Kare kicsit kiborult.
- De azért hoztam nasit. - Semmi gond, Lis.
Gyere! Még csak most kezdjük.
Tedd csak le, Wencke is hozott sütit. Szorítsunk helyet Lisnek, jó?
- Nem, nem kell, majd állok. - Hozzunk be még széket?
Hadd üljön le Lis!
Én átadom a helyem, Lis.
- Jó? Gyere! Bőven elférünk. - Kösz!
Most pedig adjunk lehetőséget az új szülőknek, hogy bemutatkozzanak.
- Parancsolj, Piv! - Köszönjük!
Az én nevem Piv, ő pedig a fé...
- Kicsit hangosabban, ha lehet, és felállva. - Lasse! - Mi az?
- Hagyjuk őket! - Hogyne, jogos, felállok.
- Mi a gond? - Nem, nem, semmi.
Szóval, szervusztok! A nevem Piv.
- Amúgy Pernille. - Ő pedig szeretett férjem, Ulrik.
Mi vagyunk Hannah szülei, és ha minden igaz, van, aki már találkozott is vele.
- Kérdezhetek valamit? - Hogyne.
Miért is vált iskolát?
Csak mert Rasmusék említették.
Mármint hogy Maja szülei?
- Együtt járunk spinningelni. - Spinningelnek.
De érdekes! Maja Hannah egyik legjobb barátnője.
Úgy tudom, Hannah negyedjére vált iskolát.
Csak az a kérdésem,
van-e valami speciális igénye, amiről tudnunk kellene?
Jaj, ne...
- Nem, nem, nincs semmi ilyesmi. - Rendben.
Csak ő egy rendkívül kreatív kislány, aki imád tanulni.
- Igen. - Szívja magába a tudást.
Így kapva kaptunk ezen a lehetőségen, ha már így megadatott.
- Isten hozta őt az osztályban! - Úgy van, úgy van.
- Köszönjük! - Thorbjørn vagyok.
Mármint Lord Bjørn.
Csak kicsit visszhangzott a terem.
Ez nagy volt!
Amúgy az én fiam Bertil.
Ja, igen, Bertil! Hannah említette már.
Bertil szerint Hannah egy igazi tünemény csajszi.
Különleges. Egyéniség.
Julie vagyok, Thorbjørn felesége.
- Szia, Julie! - Szia!
- Mi is annak tartjuk őt. - Igen.
Jól van, köszönjük!
Bőven lesz még alkalom Piv-val és Ulrikkal beszélgetni. Ígérem!
Például éppen kirándulni készülünk.
- Per, van valami hír a szülőbuliról? - Igen, természetesen.
Nagy erőkkel folyik egy szülőbuli szervezése.
És annyit elárulhatok, hogy a témája ezúttal nem más, mint...
Itt most kéretik némi dobpergés...
A kínai kultúra!
- Lesz beöltözés, dim sum, chop suey. - Ez most komoly?
Szaké, wing-wang-wong, ami a csövön kifér!
- A szaké japán. - Az idén ismét... - Szabad egy...
Tommy és Bettina lesz a házigazdánk. Igen, igen, ismételten!
- Szabad lenne egy szóra? - Jól van. Igen.
Köszönjük, akkor hallgassuk meg List!
Hát, ha én kínai lennék, ez számomra mélyen sértő volna.
Lássuk csak, hány kínai van az osztályban!
- Egy, kettő, nem túl sok... - Egyetlenegy sincs. - Tommy, ne már!
Nem sérthetünk meg olyat, aki nincs is jelen.
- Dehogyisnem. - Bocsi!
Én személy szerint Lisszel értek egyet.
Nem hinném, hogy ezzel jó példát mutatnánk a gyerekeknek.
- Na, jön a szocdem duma. - Jó...
- Talán... - Milyen példáról beszélsz?
- Jaj, ne már, Bettina! - Igen? - Most komolyan?
- Nem olvastok újságot? - Túlságosan fel van ez fújva!
- Lasse! - Akkor is! - Nem. - Dehogynem.
Ez politikailag nem korrekt.
Na jó, figyeljetek! A tematika kínai lesz, és punktum.
- Jó. - Jó, legyen!
Nyugi, nem így szoktunk ám beszélni egymással, egyáltalán nem. Egyáltalán.
- Oké. - Térjünk rá a kirándulásra!
Térjünk a kirándulásra!
Tessék, Bettina?
Én csak arra lennék kíváncsi, hogy is állunk az inklúzióval?
Ez tök jó volt.
Ez alatt most mit értesz?
Érzékelek némi bizonytalanságot az osztályban.
Mármint ez Konrad érzése?
Csak hogy tisztázzuk a fontosságát, nehogy átlépjünk rajta "egyéb" ügyekkel.
Még nem tartunk az egyéb ügyeknél.
Szerintem nem akkora dolog pár szót szentelni az inkluzivitásnak,
- ha már itt tartunk. - Konkrétan mégis mire gondolsz?
- Nem is használjuk már ezt a kifejezést. - Jó, hadd vegyem vissza a szót!
Nálunk egyetlen gyerek sem lóg ki az osztályból.
Egyetlenegy sem.
Tisztázzunk valamit egyszer s mindenkorra!
Az SNI-s gyerekek ügye az igazgató hatásköre, senki másé.
Mi, többiek, már csak bevesszük a csapatba.
Az én fiamat senki se vegye be olyan csapatba,
- ahol rettegésben kell élnie a... - Jó estét!
- Jó estét, Adrian! - Adrian! Jó estét!
Jó estét! Hogy viselkednek?
Jól.
- Példásan. Igen. - Akkor jó.
Ulrik orvos, ha netán valakinek kiugrana a vérnyomása.
Igaz?
Hol tartotok?
- A kirándulásnál. - Az inklúziónál.
- Meg az inklúziónál. - Az is napirendi pont volt ma?
- Nem. - Egyáltalán nem.
- Kinek van kedve inklúzióról csevegni? - Senkinek. Csevegni senkinek.
- Neked, Tommy? - Nem. Nem, nem.
Nem? Mert az irodám nyitva áll előtted.
- Nem, köszönöm, semmi gond. - Nem?
Nahát, valahogy éreztem.
Te jóságos ég! Wencke, csak nem te sütöttél megint?
- Ez most nem sikerült olyan jól. - Dehogynem, szívem, isteni finom lett.
Nálad a rossz is ilyen jó?
Ez nagyon jó.
- Van kávé is. - Köszönöm, nem kérek.
Csak benéztem, kell-e valami, mielőtt lelépek.
Megdobhatnál egy kétszáz koronással.
- Vagy majd szóljatok, ha kellek. - Köszönjük!
Már csak a kirándulás van hátra, és akkor végeztünk is.
Kirándulás! Én már nagyon várom!
- Igen! - Azt mi is. - Minden jót! - Neked is!
- Szervusz, szép estét! - Viszlát, Adrian!
- További jó szülőit! - Már mész is?
- Jól van. - Helló!
- Igen. - Szerinted ő is eljön? - Remélem, hogy nem.
- Per! A kirándulás! - Igen?
Ja, a kirándulás. Igen, most az jön.
Kimegyek előre.
Na, lássuk csak!
A program ugyebár ismert már.
Elsőtől harmadik napig, mint látjátok.
Mit gondoltok? Nyilván azt, hogy semmi új nincs ebben.
Pedig egyvalami új benne.
Az évszám.
A program ismert, évek óta bevált már.
- "Ha nem romlott el, ne javítsd meg!" - Igen. Úgy van.
- Szerintem egész... - Szuper jó fej a társaság.
- Jó a dinamikájuk. - Igen, az biztos.
- És eléggé... - Sokfélék.
Igen, pontosan.
- Ott van például Thorbjørn és Julie. - A rózsaszín hajú?
Látom, bejön neked.
Micsoda? Nem úgy nézek rá.
- Na, ne mondd! - Az a Bettina viszont bűbájos egy csaj.
- De gonosz vagy! - Nem, ő is biztos aranyos.
- Igen, csak jobban meg kell őt ismerni. - Hát, igen.
Mondjuk, az a kínai buli kiveri a biztosítékot, nem? Most nem azért...
Hát...
Mi az? - Egyszerre elég, ha egy akadályt veszünk.
Na ja.
- És ha... - Kár, hogy az első napról lemaradok.
Ugyan, drágám, ne sajnáld, azért nem dől össze a világ!
Szombaton becsatlakozol, és felveszed a ritmust, ne aggódj!
De oda kell tenned magad ezen a kiránduláson.
Igen, tudom, tudom.
Egyetértek. Jó lesz. Csak Hannah meg én.
- Meg Per is ott lesz. Per tök jó fej, nem? - De.
Nagyon bírom Pert meg...
Meg kit?
- Wenckét? - Wenckét.
APÁK ÉS ANYÁK
Helló!
- Helló, Ulrik! - Helló!
- Isten hozott a szálláson! - Kösz!
- Csak mi leszünk itt? - Dehogy.
mindenit!
- Itt az új srác! - Itt-itt.
- Örülök, hogy látlak! - Úgyszintén.
Szia, Hannah! Jól utaztál?
Anton, vezesd körbe Hannah-t!
Miért pont én?
Anton!
Fiúk, mi?
Halihó!
Bettina, van egy kis gond.
Ereszt egy vízcső, azt meg kell néznem.
Oda a tömítés.
Elszállt a tömítés a fiú fürdőszobában, ez itt végig a fiúk lakrésze.
- Értem. - Megnézem, mi a helyzet.
Julian? Nem szállsz ki?
Csatlakozz hozzánk!
Julian?
Az ő szülei nem tudtak eljönni.
Ditte és Jan kicsit fasírtban vannak.
Ditte és Jan Julian szülei.
- Kicsit nehéz most, besegítünk nekik. - Ja, most egy kicsit zűrös.
- Dobjunk be egy kávét! Hoztam hozzá sütit. - Nem kéne előbb kipakolni?
Akkor pakolj ki, Bettina!
- Mi meg addig főzünk egy kávét. - Helyes.
Az istenit neki!
Most ne gyertek ide!
Elpattant egy vízcső!
Te szoktál kirándulásokra járni?
Őszintén szólva, még egyen sem voltam.
Hogyhogy?
Piv utánunk jön, úgyhogy...
- Ma dolga van? - Csak a munkahelyén van valami.
Mit dolgozik?
Van egy boltja.
- Saját holmival. - Biztosra vettem!
Hogyhogy?
Valahogy olyan extra finom a megjelenése.
Tudja fene, az ember úgy felfalná.
Na és Thorbjørn? Ő holnap jön?
Nem, úton van, csak később ér ide.
Ő nem bír elszakadni.
Egy nagy makimajom.
Micsoda?
Makimajom.
- Én olyan izgatott vagyok! - Ja, én is! - Helló!
Helló!
- Helló! - Helló!
Helló!
Segítsek valamit?
Kösz, nem kell.
- Helló! - Szevasztok!
- Sziasztok, Isten hozott! - Szia, Thorbjørn! - Szia!
- Hoztad a jókedved? - Naná, mint mindig, ismerhetsz.
- Szia! - Szia, Erik!
- Vagy mi... - Na, mi a helyzet?
- Elfértél? - Igen. Beszuszakoltam magam.
- Nem a legjobb üzenet ez ám, csak szólok. - Nyugi már, Teréz anyukám!
Thorbjørn! Thorbjørn!
Thorbjørn!
Ajjaj-jaj...
Köszi, köszi, köszi! Tudjátok a házirendet: játszik mindenki...
Mindenkivel! - Úgy van, és minden vélemény egyformán...
- Számít! - Tessék! Moa-Britt?
Nincs se testi, se lelki zaklatás.
Nincs. Hogyne, ez természetes. És a legfőbb szabály,
- hogy nem nyúlunk a hűtőbe... - Engedély nélkül.
Engedély nélkül, úgy van. A reggeli napos az idén Lasse és Per, fél héttől.
Vagy fél hattól, ha csatlakoztok hozzám egy kültéri jógára.
Reggeli jóga? Ez az alak megkergült?
- Per, gyere ide! - Ja, egyetértünk, minden szép és jó.
Uraljuk a helyzetet. Van egy aprócska bejelentenivalóm...
Jaj, úgy élvezem, hogy így bevonódik itt mindenki az idén!
Hány diós kosárkát is csinálsz, hetvenet?
- Nyolcvanat, nem hetvenet. - Nyolcvan diós kosárka!
Méghozzá Valrhona csokival és egy kis Summerbird marcipánnal.
- De kiteszel magadért, Wencke! - Az igen!
Zseniális, szívem! Szóval szolgálati közlemény következik.
Wencke! Tehát az a helyzet,
hogy a fiú fürdőben kénytelenek voltunk elzárni a vizet.
Akadt egy kis gond az egyik tömítéssel. Úgyhogy a lányokéban lehet tusolni.
- Jaj, ne már! - Át kell, hogy menjünk...
Per? Per? Csak annyi, hogy kell segítség azzal a tömítéssel?
Nem, csak egy félcolos tömítőgyűrűre van szükségem.
Háromnegyedes fog kelleni ahhoz a régi csőhöz.
Nem, ahhoz pont nem.
- Háromnegyedes. - Szétszedtem, tuti, hogy feles kell.
- Szerintem mindent megbeszéltünk. - Kösz, Bettina!
Háromnegyedes. Háromnegyedes fog kelleni.
Bocs! Valami nem stimmelt a bérletemmel, nem tudtunk már becsekkolni.
Tiéd a mosdó, Lis.
Három éve mindig nekem jut a mosdó.
Egyszer már időben ide kéne érni.
Hannah, gyere!
Nem mész a többiekkel?
Tudom is én.
Nem tudod?
Na?
- Mehetnél játszani. Nincs kedved? - A kicsik játszanak, apa.
Jó, jó, persze, akkor mondjuk úgy, hogy szórakozni! Azt lehet?
Nem ismerek itt senkit.
Mi a baj?
Kicsikém!
- Haza akarok menni. - De hát most értünk ide.
Nem akarok itt lenni.
Tudom...
de szerintem jó lesz ez. Úgy érzem.
Mindig ezt mondod.
Szerintem az nem én vagyok.
- Nem anyu lehet az? - Tök mindegy.
Nem akarok itt lenni.
- Nem akarok. - Kicsim, nyugi!
Akkor egy kicsit...
Nem olyan rossz ez, hallod?
Üldögéljünk itt egy kicsit!
Jössz megnézni a pávát?
Itt van páva?
- Szívesen megnéznénk. - Felnőtt nem jöhet.
Lemehetünk a tóhoz is, ha akarod.
Van páva?
Hol?
Egy titkos helyen.
Akkor megnézzük azt a pávát, jó?
Oké.
Nálad van a telefonod?
- Frederik? - Igen?
Tényleg van itt valahol páva?
Gőzöm sincs, de behűtött sör, az van. Kérsz egyet?
Ezt fel kell vennem.
Szia, szívem! Na...
- itt vagyok. - Na, állod a sarat?
- Ja, zajlik az élet. - Igen?
- Hát, tudod, nagy a nyüzsgés. - És a kicsikénk? Jól érzi magát?
Minden oké, odakint játszik épp. Csak ezt így nem mondjuk már.
Hát igen, 12 éves.
Kivel játszik?
- Hát, jön-megy. - Jaj, de jó!
Figyelj, elfelejtettem mondani,
hogy a szülőktől hallottam, hogy be lehet iratkozni úszásra.
- Beíratnál minket? - Úszásra?
Gyere, Ulrik, jó lenne, ha beszállnál kicsit a közösbe.
- Nem jó ötlet? - De, csak most le kell tennem.
- Mennem kell. - Az igazgatóé a klub.
- Lehetőleg most kéne. - Pillanat!
- Kiderítenéd, lehet-e csatlakozni? - Máris!
- Vagy valami? - Oké.
- Intézed ezt? - Jó, bízd csak rám!
- Szuper vagy. Szeretlek. - Én is téged.
Jól van, holnap találkozunk. Hannah-t puszilom.
- Szia! - Az esőkabátja a sárga táskában van.
Na, megjöttem.
A szélére érdemes célozni.
Ez tipikus hiba, sokan beleesnek.
Ide csapj!
Adj neki!
Na tessék! Mi?
Ez igen, apám!
Tavaly egyedül építettem teraszt.
- Azt nevezem, komolyan? - Igen.
Szagold ezt meg! Valami isteni.
Aranyos ez a kis lombház.
Ja, tavaly építettem.
Te magad?
Igen. Kicsit össze van csapva, de a srácok imádják.
Vörösfenyő, ugye?
- A ház? - Igen. Szibériai?
Nem, Ulrik. Ez nem az.
Helló! Kell még ember?
Válassz fegyvert!
Mizu, srácok? Jó a buli?
Bertil 58 másodperc alatt ment végig az akadálypályán.
Ki is nézem belőle. Hannah-t is vegyétek be mindenbe, jó?
Oké, de nincs itt.
Juliannel játszik valahol. Megkereshetnétek.
- Mi a fenét csinál pont vele? - Szépen beszélünk mindenkiről, hé!
Örülnék, ha megkeresnétek, légy szíves!
Amúgy se lábatlankodjatok itt most! Menjetek fel a barlanghoz, vagy valami!
Magasról teszünk a hülye barlangodra.
Akkor meg járuljatok hozzá a közösséghez!
Ja, a köföfféghef!
Az anyád!
Kis seggfejek!
Ja.
Csináljunk is valamit!
- Én vágok egy kis gyújtóst. - Jó ötlet.
Tényleg él itt valahol páva?
Én nem tudok róla. Szerinted?
Azt nem tudom, de Henrik gazda tart juhokat.
- Meg van egy strucca is. - Csak mert Julian említett valami pávát.
Nincs semmi gond Juliannel. Nagyon klassz srác. - Ezt hogy érted?
Csak ha Piv-val netán aggódnátok. Abszolút nincs miért, rendes kölyök.
- Igen, tényleg nagyon jó srác. - Az.
Na jó. Én megkeresem a leányzót, oké?
- Jó, jó. - Oké.
Kipróbálhatom én is azt a nagyot?
NE FELEDD AZ ÚSZÁST!
HOLNAP TÍZRE OTT LESZEK.
Hogy az a...
SZERETSZ?
Hát itt vagytok!
- Szia, apa! - Sziasztok! - Szia!
Klassz, mi?
Ez honnan van?
Hát, nyilván a pávától.
Nyilván.
Amúgy hol van az a páva?
Nem árulom el.
Nem szállunk be? Mi?
De!
Szálljunk be, gyertek!
- Ulrik? - Tessék?
Ne! Ne!
Na, megállj, Thorbjørn!
Erre zabálni kezdtem, és egyszeriben én lettem a zabagép.
Rám is rám jön időnként, nincs ebben semmi titok.
- De úgy volt, hogy féken tartod a dolgot. - Tavaly említettél valami hipnózist.
Igen, le is dobtam húsz kilót,
de napi szintű küzdelem ezt meg is tartani.
Ez komoly dolog, Per.
Tudom. Egy kicsit zűrös, igen, én is tudom.
De Wenckével jelentkeztünk úszásra,
és amint bekerülünk, onnantól már szépen sínen lesz a dolog.
Mármint?
Jó sok mozgás, jó beszélgetések, jó társaság, grabancon fogják az embert.
Állítólag a dirink meztelenül nyomja.
Ez nem ritka.
Sokan csinálják, de én nem fogom, azt megígérhetem.
Nem való az nekem. De végül is ezt mindenki maga dönti el.
- Mi is tervezzük, hogy beszállunk. - Nocsak, az úszóklubba?
Ez éppen nem így működik, Ulrik.
- Várólista van. - Nem csak egy úszóklub?
Pont, hogy nem "csak" az.
Számomra tartozás valahova, egy biztonságot nyújtó hely,
ahol tartjuk a hátunkat egymásért.
- És ki van már benne? - Thorbjørn és Julie.
- Csak ők ketten? - Az osztályból igen.
Várólista van, érted? Adrian saját mólója.
- De Wenckével mi is be fogunk... - Per?
- Per, mit szoktál enni? - Tessék?
- Mit eszel, mikor nekiállsz? - Jobban mondva, amikor zabálsz.
Merthogy azt szoktál, igaz?
Cukrot cukorral. Akár csokoládét, akár Dumlét.
Akár Cuba szeletet, akár óriásteknős bonbont,
akár mogyorós nugátot, akár a kókuszgolyót a DanCake-től.
De a Dumle a legdurvább.
Dumle...
Hallod, ez irtó parán hangzik.
Te, és milyen volt a hipnózis?
Az tök jó. De szerintem arra késznek kell lenni.
És én úgy érzem, az is voltam,
és tényleg van valami a mondásban, hogy a hit hegyeket mozgat meg...
Kare sosem volt tetves, egyszer sem!
Mindennap átfésülöm a haját, van, hogy naponta többször is.
Hát, ez rólunk nem mondható el.
Jó, csak pont ezért kellemetlen, hogy mindig őt gyanúsítják meg elsőként.
Mondjátok meg, minek van vizuális kultúra kilencedikig?
- Ide ülhetek? - Persze.
Épp a tanmenetről beszélünk.
Azt értem, hogy kell, de minek egészen kilencedikig?
- Jogos. - Hát nem? - De.
- Ott vannak az ideiglenes tervek. - Igen.
Azokkal is csak pingpongoznak.
Ennél azért jobban is megerőltethetnék magukat.
Ez igaz. - Csakhogy amikor Kim és Charlotte ezt szóvá tette,
- azzal a lendülettel lapátra került. - Ja.
- Egek, hogy hiányoznak is! - Igen.
Ilyesmiért nem rúghatnának ki valakit.
- De nem ám. - Mégis megtették.
Adriannel nincs vita, mindenki rohadtul retteg tőle.
Pedig én még sosem akadtam össze Adriennel.
Akkor próbálj meg szembeszállni vele!
- Én nem akarom megütni a bokám. - No, kezdődhet az éjszakai túra?
Igen, gyertek csak! Túrára fel!
Szuper!
Arra, onnan indulunk.
Na, mit látsz, merre kell menni?
Szerintem arra.
- Oké. - Jó, menjünk!
- Apa hol van? - Fogalmam sincs.
Itt nincsen.
Thorbjørn, mi jár annak, aki megtalálja a kincset?
A dicsőség, fiam. Nem elég?
És a lehetőség, hogy megmutassa a többieknek, milyen a jó győztes.
Szerintem arra van.
- Ügyes vagy, Anton. - Azt úgy mondják, hogy balra.
Hú, de félelmetes itt!
Anyu, ne már!
Apa vajon hol lehet?
Állj már le!
"Merészkedj a ködbe, de csak óvatosan! Nem vagy egyedül." Ez már túlzás!
Gyere!
Menjünk vissza!
- Te hallottad ezt? - Mi az? Nem.
Megvagytok? Gyertek!
"Fordulj jobbra, ahol elágazáshoz érsz!"
Ez lesz az.
"Haladj egyenesen!"
"Jobbra a Holtak-mocsaránál haladsz épp,
ahol az Éj Gyermeke elragadja az óvatlan gyerekeket."
- Ez elég nyugtalanító, nem? - Azt mondod?
Ejnye, Hannah, ne add fel olyan könnyen!
Nem érzed jól magad, Julian?
A szüleim el fognak válni.
Hát, ez nem jó hír.
És szomorú vagy?
Nem.
És ők szomorúak?
Szóltál erről valamelyik tanárnak?
Nem.
Akkor csak mi tudunk róla?
Nem is sejtik, hogy én tudom.
Jézus Máriám, Lasse!
Jaj!
Hannah?
Srácok, ehhez semmi kedvem. Én visszamegyek a tűzhöz.
Hannah? Ez kicsit sem vicces.
Na, itt jön. Egek, mekkora hülye!
Na! Hát itt vagytok!
Csússz odébb!
- Hol voltál, apa? - Hogy én? Ti hol voltatok?
Mit kuncogsz? Mi? Mit huncutkodtok?
Ez csúcs, Ulrik.
Szerzek egy sört.
Miért húzod így fel magad?
Úgy gondolom, lehetett volna előre szólni, mire számítsunk.
- Ez az ijesztgetős horror... - Nem, ez a meglepetés.
Abban nincs semmi poén, ha mindent tudni előre.
Kare még messze-messze nem elég nagy ehhez. Hannah talán az?
- Hogy? - Ilyen egy éjszakai túra.
Ilyen...
Kicsit tényleg félelmetes, de a gyerekek nagyon élvezték.
- Mi a fene lógott a kampón? - Egy disznó.
Egy disznó? -Henrik gazda egyik disznója, úgyis levágták volna.
Tök jó buli volt, igaz, zsiványok?
- Tuti buli. - Nem, Tommy, egyáltalán nem volt az!
- Dugulj már el! - Nekünk tetszett.
Amúgy nem tartom valami jónak, hogy zsiványnak szólítod a fiadat.
- Hogy mi van? - Akit zsiványnak hívnak gyerekkorában,
- abból zsivány is lesz egész biztosan! - És az mióta tilos?
Ne kezdjünk értékrendi vitát, mert amint látom, úgysem tudsz követni.
Nem te mondod meg, hogy neveljem a fiamat! - Fogd be a szád!
Te mit szólsz ehhez?
Feltételezem, hogy új szülőként mélyen megdöbbent, ami itt megy.
- Nem, vagyis... - Tudod, mit, Lis?
Jövőre szervezd meg te, ha annyival jobban tudod.
Ha olyan okos vagy, szervezd meg te jövőre!
Ez eleve komolytalan, a gyerekek bármit elviselnek.
Az, hogy kibírják, nem jelenti, hogy ez kell nekik!
- Na jó. - Mi megyünk. - Thorbjørn!
Állást foglalnál, légy szíves? Elvégre ez mindannyiunk érdeke!
Van a világon állatjólét is, ha nem tudnád!
Ülj már le és kussolj!
Mi lenne, ha letennénk a gyerekeket?
Ahogy elnézem, elkélne némi énidő a felnőtteknek.
- Igen. - A jóféléből, Lis. - Persze, a legjobból.
- Tegnap is ezt mondta az asszony. - Lasse! Itt gyerekek is vannak!
De ha egyszer így volt...
- Állítsd már le magad! - Most mi van?
- A gyerekek is hallják! - Köszi! - Hát aztán? - Nincs mit.
- No, srácok! Takarodó! - Máris? Ne már!
Gyerünk!
Még csak kilenc óra.
Tessék, itt van egy a másik lábadhoz is, Lasse.
Na, érkezik a konyak. Kérünk konyakot! Ide is!
Per? Per, ezt meg kell kóstolnod.
- Köszönöm! - Szólj, ha elég!
- Töltsd csak tele! Ne, ne, elég! - Hoppá!
Nem, köszönöm, azt hiszem, én ezt most kihagyom.
Lis, ez egy 3500 koronás ital!
- Mi? Ez tényleg annyiba kerül? - Ennyi kényeztetést megérdemlünk, Per.
Dehogy, ez közönséges dolog, szerintem egyáltalán nem ide való.
Nem kötelező megkóstolni, Lis.
- Na, a gyerekek kidőltek. - Szuper. - Meg velük együtt Thorbjørn is.
- Nem csodálom. - Ulrik!
- Köszönöm! - Hopp, bocs, itt egy pad.
- Na, jó, én is elteszem magam. - Jó éjt, Moa-Britt!
- Aludj jól! - Szép álmokat!
Még egyet iszom, aztán én is megyek.
- Jó? - Jól van.
Csak ne feledd, hogy reggeliztetésre vagy beosztva.
- Lasse? - Mi?
Te reggeliztetsz fél héttől, ne feledd!
- Nem kötelező. Ha valaki beszari... - Frederik, én kérek!
- Sziasztok! - Elkényeztetsz.
- Jó éjt! - Szia! Jó éjszakát!
- Csin-csin! Egészségünkre! - Csin-csin, Tommy!
No! Rajtad a sor, hogy makimajom légy.
Nahát! Csakugyan?
- Egyből befogják. - Te, figyu, új apuka...
- Ulrik. - Hogy micsoda?
- Hé, Ulle! - Ulle!
Igen? Tessék?
- Tudsz Big Fat Snake-et? - Ez az!
- Azt pont igen. - Hát, ez óriási!
Na, ez ígéretes.
- Big Fat Snake? Az valami régi? - Ja.
- Bonsoir madame... - Ez az!
Imádom ezt a számot!
Na, Bettina, beszállsz?
Ez az!
Még vokál is van!
Amúgy én kórusban énekelek.
Ez aztán a hangulat!
Na jó!
Bettina!
- Bettina! - Ulrik? - Bettina énekelt!
- És milyen jól! - Ulrik? Lis Sorensent tudsz esetleg?
- Azt nem mondanám. - Na, ez kemény.
Inkább nem.
De szép ez!
Van kedved ezt elszívni?
- Ez az! - Lis, Lis, Lis, Lis, Lis!
Na, ez ütős volt!
Jó ember vagy te?
Hű!
Jól bekérdeztél.
Nem tudom, nem ismerlek.
Fogalmam sincs.
És jó apa vagy?
Igen.
Talán.
Igyekszem.
Mi mondatja ezt veled?
Hát, csak az...
hogy a világon...
mindent Hannah-ért teszek.
De a gondolat...
kellemes.
- Szívmelengető. - Melyik gondolat?
Az a tudat...
hogy az ember teljes felelősséget vállal mindenért.
Mindenért?
Ha róla van szó.
Meg is halnál érte?
Igen.
- Igen? - Nem kérdés.
Nem kérdés.
Ez ennyire evidens?
- Nem erről szól minden percünk? - Ulrik!
Nem tudom.
Ez csak egy kirándulás.
Amúgy szabad neked az éjszaka közepén velem füvezned?
Fatörzzsel a lábam közt?
Neked?
Thorbjørn felől bármit.
Ulrik?
Ulrik!
- Ulrik! - Hány óra?
Szia!
Te, mondd csak, mi ez a pulcsi rajtad?
Mi?
Ja, ezt csak találtam valahol. Majd' megfagytam.
Hogy az a...
- Ulrik, te ittál? - Mi?
Ittál?
Dehogy. Nem vészesen.
De elhiheted, vannak itt, akik kőkeményen partiznak.
- Szemhunyásnyit sem lehetett aludni. - És mit tudsz Hannah-ról?
Azt, hogy...
azt, hogy...
itt van valahol, azt hiszem.
Fürödj meg!
Szia, drágám!
- Szia! - Édes kincsem!
Drága angyalkám! Jaj, úgy hiányoztál!
Hadd nézzelek!
Jaj!
- Egyedül töltötted az éjszakát? - Igen, Juliannel.
Pernille vagyok, az anyukája, szólíthatsz Piv-nak.
Oké, Pernille.
Kik a szüleid, Julian?
- Velük még nem találkoztam. - Nincsenek itt.
- Jöttök velünk a Medve-tóhoz? - Szia, Julie!
- Szia! - Szia!
- Az idő kicsit borongós, nem? - Nemsokára kiderül, ugye, Bettina?
- Igen, igen. - Szia, Bettina!
- Szia! - Jó reggelt!
Anyu is hozza a holmiját, jó?
Jó, mi előre megyünk.
Rendben, anyu hozza a fürdőrucit, Hannah.
Nem kell aggódnod, Thor már ott van, ő teljesen kézben tartja a dolgokat.
Én nem aggódom. - Jó, csak mondom. Ő ott van, és ura a helyzetnek.
Ulrik mesélte, hogy van saját boltod.
Igen, igen, vannak saját készítésű kerámiáim meg...
- néhány kőedényem, aztán... - Nahát, csak nem a tiéd a Piv és társa?
Az a Piv&Co?
- De. - Az az?
Nahát! Az a világ legcukibb kisboltja!
Már nagyobb helyre költöztünk. Sokkal nagyobb lett. - Igen?
Úgyhogy csak szólj nyugodtan, ha kell valami. - Köszi!
Te mivel foglalkozol?
Én csak gyerekpszichológiával, az talán kicsit egyszerűbb.
- A tónál leszünk. - Oké.
Szia, Ulrik! Mi újság, beütött a macskajaj?
Nagyon úgy fest, hogy a ballofix szelep szállt el.
Ha szelep nem működik, folyamatos a csőben a nyomás.
Attól van a szivárgás. De ha megszűntetjük a szivárgást...
Igen?
Kicserélem a tömítést, szerelő- avagy menettömítő kóc kell hozzá.
- Ja. - Ha ez bekerül,
függetlenül attól, hogy ma szelepcserére nem kerül sor,
szerintem viszonylag élvezhető lesz a zuhanyozás.
Jó. - De itt most nem lehet, menj át a lányokhoz!
Te aztán jól szétcsaptad magad!
Szevasz!
Van a tábla, csak el kéne olvasni!
Bassza meg!
- Passz ide! - Jöhet, a tiéd!
- Az az, szívem! - Szerezzünk egy labdát!
- Jöttök? - Hol egy labda?
Ott, ott.
- Jöttök? - Aha!
Mi is érte tudunk menni, Julian.
Anyu! Csak kedvességből hozza vissza!
Már nincs kedvem tollasozni.
Gyere!
Na, hideg a víz?
- Frissítő. - El tudom képzelni.
Minden oké azzal a sráccal?
Juliannel.
Tőlem hiába kérded.
Miért, mi van vele?
Nekem gőzöm sincs.
Adriant kérdezd, ez rá tartozik.
Ő veszi fel ezeket a speciális nevelési igényűeket.
Csüng a lányodon, mióta itt vagyunk.
Egy pillanatra sem tágít mellőle, ez eléggé...
Aha.
Mondjuk, Hannah-t sem láttam még rajta kívül mással.
Senki mással?
Nem.
Megnézem a vizet.
- Elég ciki, hogy ilyen másnapos vagy. - Nem vagyok az.
Beszéltél Perrel arról az úszóklubról?
Húsz évig kell hozzá Adrian talpát nyalni, abból köszönöm, nem kérek.
- Aha, hát jó. - Ezt hogy érted?
Te sosem kérsz semmiből, Ulrik.
- Jaj, ne kezdd ezt! - Csak heversz itt...
másnaposan, mint egy darab fa, ez nem túl vonzó.
- Mit kéne csinálnom? - Szia!
Például segíthetnél a lányodnak beilleszkedni.
- Nem azért vagyunk itt? - Ott van, Juliannel játszik.
- Még be vagy nyomva? - Hagyjál már!
Néha jó lenne, ha kicsit odatennéd magad.
- Mi? Két napja mást sem csinálok. - Egy napja.
- Cserélünk? Én megyek haza. - Jaj, ne kapd már fel a vizet! Ulrik!
- Nekem ehhez semmi kedvem, hazamegyek. - Nyugi már, légy túl a macskajajon!
Itt jön Wencke.
- Helló! - Helló!
Na, hogy vagytok?
- Beilleszkedtetek? - Igen.
- Nagyjából. Igaz, Ulrik? - Igen.
Békén hagylak titeket.
Csak gondoltam, szólok, hogy már csak ti tartoztok az osztálypénzzel.
Hogy? De hát én azt hittem, hogy...
Csak 275 korona, de mi előszeretettel járulunk hozzá a közöshöz. - Hogyne.
Mármint hogy most?
Ja, jó.
Hű, de meleg van!
Szuper! Köszi!
Nagy vízipók ez a Per, igaz?
Az.
Az összes fájukról leszedték a kérget.
- Mi? - Körkörösen meghámozták a fát.
Ez kemény volt.
- Szia! - Szia, Per!
Azta, te tényleg ledobtál pár kilót.
- Igen. - Nem semmi.
- Gratulálok! Meglátszik. - Kösz!
- Látványos. - Igen.
- Kezdjük a sütést, oké? - Jó. Süsd a virslit!
Jó.
Virslifej.
Az exnejem.
- Ennek sosem lesz vége, baszd meg! - Hát, nem, sajnos.
De végül ő is összejött valakivel, nem?
Ezt honnan veszed?
Nem, csak Bettina... Bettina mondta, hogy... Csak Bettina...
- Micsodát? - Most elbizonytalanodtam.
- Ezt nem értem. - Nem, összekevertelek valakivel.
Mi a franc ez?
Min fekszem?
Bassza meg!
Vanja?
Vanja!
Ulrik?
- Julie? - Tessék?
Kérdezhetek valamit?
Hogyne, persze.
Az SNI-ről lenne szó.
Mármint Julianről?
- Igen. - Igen.
- Nem tagadom. - Ja.
- Mert amúgy rá is guglizhatnál az SNI-re. - Hogyne, hogyne.
De vele minden oké?
Igen.
Igen, határozottan. Nyugodt lehetsz felőle.
- Legalábbis szakmai megítélés szerint. - Igen.
És Hannah reagál, ha valami nem komfortos számára?
Persze, nem mintha tett volna bármi rosszat.
Ugye? Hát épp ez az. Nem tett semmit.
Igen. Zárójelben jegyzem meg, hogy erre külön hangsúlyt fektetünk a klubban.
Az úszóklubban?
Jó, lehet, hogy ez olyan összeesküvés szagú, de nem erről van szó.
Csak hát van, aki törődik a közösséggel, bárhol legyünk is.
Na, Piv, figyelj! Hannah boldogul?
Csak rá kell nézni.
Vagy te érzékelsz valami riasztó jelet nála?
Végül is elég nagyok már a gyerekek.
Igen.
Jó.
Csak még meg kell szoknom itt ezt a sok újdonságot.
Teljesen megértelek.
Néha muszáj egy kicsit kiengedni a gőzt, igaz?
Engedd el magad, Piv!
Itt lehetünk önmagunk.
Azta, de gyönyörű kezed van!
- Köszönöm! - Nahát!
Thorbjørn is pszichológus?
Nem, dehogy. Ő asztalos.
Az tök jó.
Igen. Az a fajta, akinek nagy térre van szüksége.
Szabadság.
- Igaz? - Ja.
Hoppácska!
Ő aztán ki tud rúgni a hámból, mi?
Amúgy az éjjel mata részegen megtámaszkodott a sarokban,
és valami olyasmit motyogott,
hogy úgy érzi, neked fontosabb Hannah öltöztetése, mint a párkapcsolatotok.
Mi? - Nem. Ezt nem rosszból mondta, nehogy azt hidd!
Nagyon cuki volt, ahogy ezt előadta.
Totál el volt ázva, teljesen kiütötte magát.
Úgyhogy Thor ráadta az egyik fölsőmet, és az ágyához kísérte, ennyi volt.
Értem.
Na, nekem most muszáj mennem, különben tuti bepisilek. Szia!
Mi volt ez?
Megyünk!
Mit csinálunk?
- Uborkazselét. - Jó, azt tudom, de ez most minek?
- Melegítjük. A kezünkkel. - Na jó, én kirázom.
- Ne, ne, ne rázd össze! - Majd óvatos leszek.
Ne, ne, Ulrik!
Kijön az.
Na jó, elég, elég!
Besurrannék ide, jó? Kösz!
Nem gáz, hogy a gyerekek nem segítenek be a főzésbe?
- De. - Hát igen, otthon is befogjuk őket.
Mi Kare-ral imádunk fahéjas csigát sütni.
Számunkra fontosak az érzékek,
a főzésbe is szeretünk érzékiséget vinni.
Egyszerre hatnak ránk a színek,
- az illatok, az ízek. - Plusz, ott a tapintás, nagyon egyetértek.
- Feltennél egy kis spárgát a grillre? - Nem kérdés.
- Finom lesz. - Nagyon ínycsiklandó, Bettina.
A gyerekek ezt szeretik.
Ez így nem megy, szívem.
- Úgy kéne, ahogy mondtam. - Mit pattogsz folyton?
Ez az uborkazselé rémes ötlet volt.
Uborkazselét csináltok? Visszaköszön a gyerekkorunk.
Ugye milyen jó? Anyám receptje.
Ez nagyon hangulatos. Kár, hogy nem vegán.
A zselatin ugyanis sertéscsontból készül.
De rafináltak ezek a gyerekek!
Nehogy már!
- Lis, odébb mennél, légy szíves? - Mi? Bocsánat!
- Muszáj pont itt állnod? - Jól van, nyugi!
- De már hova kell ennyi diós kosár? - Csak hadd tegyem ide a tepsit!
Volt itt a polcon hat tábla Valrhona csoki, nem látta valaki?
- Nem, Wencke. - Nem.
Pedig tuti, hogy ide tettem hat Valrhonát.
Nem tűnhettek el csak úgy. Kellenek a sütihez.
Alakul az uborkazselé?
Tálalóedényt keresek.
Ulrik!
Nem gond, hogy elszívtuk tegnap azt a jointot, ugye?
Ezt most hogy érted?
Hát, csak mert...
Piv kicsit feszkónak tűnik, aztán nem akarok bekavarni. Érted.
Nem, nem.
- Okés. - Okés.
- Csak nem válhattak köddé! - A fölsőmet tartsd meg legközelebbre!
- Az a tiéd? - Nem láttátok a bevonatnak valót?
Odatettem hat tábla Valrhonát a polcra.
- Nem. - Hogy az a...
Csak megoldódik ez.
Te etted meg a Valrhonát?
Mi? Dehogy. Sosem tennék olyat.
Most mit mondjak, Wencke?
Elég lenne annyit, hogy befaltál hat tábla csokit.
Befalni hat tábla csokit, ugyan már.
Nem csináltam ilyet.
Te amúgy is egyből kiszúrnád. De most nincs mit.
Figyelj, tudom, hogy ez most zűrös neked.
Ne mondogasd már ezt!
- Mi? - Ne mondd, hogy "zűrös"!
- Nem mondom. - De, ez minden...
második szavad.
Most abba kötsz bele, hogy beszélek?
Mikor te rám rontasz, hogy felzabáltam a csokit?
Miközben nem is?
Amihez úgy tudom tartani magam, ha megbízol bennem, de te nem.
Folyton megkérdőjelezel engem mindenért.
Állandóan megkérdőjelezel, bármit is csinálok. Nagyon elegem van!
Most már olyannyira, hogy igenis érzi a gyerek is.
Igen, ez így van.
Vigyázz, Wencke!
Vigyázz, mit mondasz a gyerekeinknek!
Na, itt a marhasült.
Japán kobe.
Kurva drága.
Megkóstolod?
Nem, kösz, nem.
Jó, hát te tudod.
Tisztában vagy te, mennyi gáz terheli emiatt a gyerekeid szervezetét?
Miért kell neked ilyen pöcsnek lenned, Thorbjørn?
Hiányzik egy kiadós dugás, vagy mi van?
Jézus Máriám!
Halló? - Én vagyok, Vanja keresett. Mi van, történt valami?
- Miért engem hív onnan? - Téged hívott innen?
Igen, azt mondja, totál stresszben van. Mi történt?
- Én nem stresszelem őt. - Ő azt mondja, stresszeled.
Ő maga használta ezt a szót, Natalie? Vagy te fújod fel így a dolgot?
Ebből most már tényleg elég legyen! Haza akar jönni.
- Jó, de mégis mennyi időre? - Szerintem minimum négy hónapra.
- Négy hónapra? - Igen.
- Hát, azt kurvára elfelejtheted! - Hé, hé, hé!
Kevesebbnek nem sok értelme volna, a négy hónap már valami.
Ha ez a te agymenésed, rád szabadítom az ügyvédemet, világos?
Vele vitatkozhatsz!
Ne gyere már az ügyvéddel ahányszor csak összekapunk!
- Még az akváriumért is jössz 300-zal. - Mi? Ez meg miféle...
- Pontosan 348-cal. - Ugye most csak...
- Hát ez jó. - Azon vagyunk, hogy újra feltaláljuk...
Tárgyalnak erről a kormánnyal. Bettina, meséld el!
Nahát, ez valami kibaszott jó, Moa-Britt.
Még én is lemegyek tőle alpáriba. Mit is mondtál, hogy hívják?
Ez a "fátylas parasztlányok" nevű desszert, pofonegyszerű.
Mindössze kenyérmorzsa, tejszín meg almapüré kell hozzá.
A mindenit!
- Seperc alatt megvan. - Valami isteni!
Nyami, nyami, nyami!
- Kóstold meg te is Moa leányzóit, na! - Feltétlenül!
"Fátylas parasztlány", ugye? Nem azt mondtad?
Egy adag egy parasztlány, egy egész tállal pedig parasztlányok.
- Még te is tanulhatsz valamit. - Ejnye már, Lasse!
Miért ne, ennyit azért csak kibír.
Valamiben mindenki jó kell, hogy legyen. Legalábbis mifelénk ez alap.
De még mennyire, máskülönben túlságosan elmennénk szocdem irányba, nem igaz?
- Imádnivaló kis parasztlánykám, te! - Ja, ja, ja...
- Kare imád tenni-venni. - Akkor jó, Lis.
Én vagyok az egyetlen, aki Androiddal nem bír kijelentkezni az Aulából?
- Igen, úgy tűnik. - Ez nem az Android hibája, Per.
Kezdettől fogva Unilogin-probléma.
Akkor az Unilogin az, gondoltam, mert Wencke ugyanebbe ütközött,
pedig neki iPhone-ja van.
Nem tudom, Per. Én asztalos vagyok. Szólj, hogy meddig!
- Nevetséges, hisz milliókat ölnek bele. - Köszi! Elég, elég, elég!
Ha Ulriknak lehet, akkor neked is.
Mármint mit?
Hát, Julie-val tegnap elfüstöltek egy pakalolót, az biztos.
- Az micsoda? - A pakalolo? Hawaii fű.
Saját termesztés. Isteni finom, meg kéne kóstolnod.
- Még csak nem is működik rendesen. - Nekem kicsit édes.
Folyton ki kell lépni belőle, félbemarad a munkamenet,
aztán ki tudja, hány nekifutásra működik csak.
Na?
Jól mulatsz?
Tegnap még füveztél is Julie-val?
De mi az, hogy "is"?
Válaszolj!
Igen. Elszívtunk egyet.
És mi volt még?
Ne már, Piv! - Ide hallgass, te a lányod miatt jöttél ide.
Te mondtad, hogy érezzem jól magam, erre most letolsz érte.
És ha Hannah meglátja?
Hülyének nézel? Már rég aludtak a gyerekek.
Nem az a kérdés, mennyire vagy hülye, ezt itt most nem érünk rá kivesézni!
Nahát! - Az a lényeg, hogy felelősséggel tartozol a lányodért.
Igen, és vállalom is. - Úgy, hogy füvezel és merev részegre iszod magad?
Nem ittam magam merev részegre.
Nahát, ez szánalmas, Ulrik, miközben mindenki más képes türtőztetni magát.
- Ne mondd, komolyan? Ki? - Soroljam? Oké.
- Moa-Britt, aztán Lis, például... - Lis már most részeg.
Akkor Wencke, nem, Per!
Nem egy kiló heroint nyomtam be, csak egy füves cigit.
Meg kéne kérdezni, megvan-e még a hely a Larkedalben.
- Hogy micsoda? - Hétfőn felhívom őket.
- Szívem, te miről beszélsz? - Hogy nem tetszik itt nekem.
- Piv! - Nem! Miért nem fogadják be Hannah-t?
Mind úgy el vannak szállva maguktól, egytől egyig!
Mégis miért nincs erre valami bejáratott megoldás?
Mert az ilyesmi időbe telik.
Ki kell várni.
Vegyülünk a többiekkel. Csevegünk velük, és várunk.
Ez jó! Hallottátok?
- Töltök még neked. - Jó, köszi!
Én járok a kertészetbe rendszeresen...
Na jó. Figyelem, bedobnék egy kerekasztal témát.
- Éljen! - Jöhet!
Bár ez az asztal szögletes, de mindegy.
- Benne vagytok, vagy sem? - De mennyire, hogy benne!
- Igen! - Énekesnő leszek. - Én meg bankigazgató!
Bankigazgató nem tagja a kerekasztalnak.
- Ez most téglalapasztal. - Nem baj, most az lesz.
- Miért ne? - Jó, jó, mondom a dilemmát.
Kare napi nyolc órában nyomja a Fortnite-ot.
Ne beszéljünk háborúról!
- Na jó, de nálatok ez nem probléma? - Dehogyisnem, éjjel-nappal...
Szuper témafelvetés, köszönjük, Lis! Következő!
- Mi ebben a dilemma, Lis? - Bertil teljesen önszabályozó.
- Mikor elunja, abbahagyja. - Igen.
Aztán simán felpattan, és már szalad is kifelé, jó sok benne a kakaó.
Én csak örülnék, ha ezt a sok időt inkább gyakorlással töltené,
az mennyivel jobb lenne.
- De hát nincs oda a hegedülésért, nem? - Ne már! - Micsoda?
Anton mondta, hogy ki szokott akadni,
mikor hegedűóra miatt szegény nem tud velük együtt lógni.
- Lis, ne szívd mellre! - Lis, mi is így járunk Konraddal.
- Tényleg? Jó tudni. - Persze, ne viccelj! - Egyértelműen.
Mindig kivágja a hisztit, ha karatézni kell menni.
- Ja, utálja. - Mindig valami mást akar.
De hogy mit, azt persze maga sem tudja.
- Dehogy... - Gondolod, Bettina?
Szerintem kár lenne, ha elherdálná a tehetségét.
Szerinted lenne kár, ha ő herdálná a tehetségét. Hallod, amit mondasz?
Meg kell, hogy mondjam, Bettina, én ebben Julie-val értek egyet.
Szerintem abban nincs semmi rossz,
ha az ember valamiféle célokat tűz ki a saját gyerekének.
- Úgy van! - Szerintem sincs. - Ahogy mondod, Bettina!
- Vagy talán már az is baj manapság? - Nem, nem, szó sincs róla.
Nem azért, és persze én sem vagyok tökéletes szülő.
- Dehogynem. - Nem!
Csak mi arra neveljük Hannah-t, hogy szóljon, ha valami nem komfortos neki.
Tehát az iskolaváltás az neki?
Nem. Azt hiszem, kicsit félreértettél.
Csak mert ha jól érzékelem, már negyedjére kellett váltania.
Drágám!
Igen, mert elég sűrűn költöztünk.
- Énmiattam. - A munkája miatt.
Persze, pár sarokkal odébb, egy nagyobb kecóba, ha jól sejtem.
Ezt talán ne most beszéljük meg.
- Egészségünkre! - Igyunk!
- Igyunk, egészségünkre! - Egészségünkre!
Jó.
Az ég szerelmére, azért jöttünk, hogy jól érezzük magunkat!
- Igyunk! - Egészségedre, Frederik!
Amúgy a Larkedal gyenge volt neki, és inkább elhoztuk onnan, igaz?
- Pontosan. - Mert hát Ulrikkal úgy voltunk vele...
Na, ez az! Ti voltatok úgy!
Mint ahogy Lis is, meg mi mind úgy vagyunk vele,
hogy a legjobbat akarjuk a gyerekeinknek.
De mintha a te döntéseid valamivel többet érnének,
- mint itt mindenki másé, vagy mi van? - Hé, hé, hé! Bettina!
- Mi az? - Ezt már nem kellene.
Én elhiszem, hogy Piv tudja, mi a jó Hannah-nak.
De biztosra veszem, hogy Konrad például befeszülne,
ha úgy váltogatná az iskolát, mint más a fehérneműjét,
de úgy látszik, Hannah nem. De tök mindegy, nekem aztán mindegy.
Békében ülünk egy asztalnál, és szép nyugodtan beszélgetünk.
- Senki sem váltogatja az alsóját. - Nem bizony!
- Te mikor váltottál utoljára? - Semmikor, mivel nem hordok.
Lehet, hogy esetleg Ulrik és Piv megosztanának valamit magukról.
Mit osszunk meg?
- Hát... - Nálunk ez így szokás, Piv.
- Mi a szokás? - Kölcsönösen adunk és kapunk.
- Tapasztalatokat osztunk meg egymással. - Teljes bizalom van köztünk.
Teljes a bizalom? Oké.
Innen aztán semmi se megy ki, az garantált.
Hát, azért nem hiszem én azt.
Rasmusszal és Signével például jókat csevegtek, nem?
Együtt spinningelünk.
És miről beszéltek?
Ahhoz neked mégis mióta van bármi közöd?
Hát, ha az én lányomat beszélitek ki, akkor például azóta.
Nyugi, szívem!
Te szándékosan provokálsz, Bettina, ezt te is tudod.
- Megbántottalak valamivel? - Na jó... - Nem értem, hogy miről beszélsz.
- Akkor talán... - Mi baja ennek?
- Hékás, hékás! - Igyunk! Egészségünkre!
- Hogy te milyen visszataszító vagy! - Szerintem válogassuk meg a szavainkat.
- Mi Piv-val... - Irtóra visszataszító vagy, Bettina.
Ejha!
Ez a beszélgetés milyen személyeskedő lett hirtelen!
Sajnos igen. Mi itt nem szoktunk így beszélni egymással.
Igen, egy kicsit elragadtattad magad.
Mi csak ilyen összetartók vagyunk, ennyi az egész. - Összetartók, ti?
- Igen, nagyon is. - Miben?
- Nekem ez nem fér bele. Nagyon nem! - Oké.
- Nem, kurvára nem oké! - Piv, ülj már le!
- Hagyjál! Ez túlmegy minden határon! - Drágám!
Nekem ezt nem kell elviselnem! Mi a fene folyik itt? Ez nem normális!
Mi újak vagyunk itt. Az én kislányom most jött az osztályba.
Ti pedig a kisujjatokat se mozdítottátok,
hogy úgy érezze, szívesen fogadjátok.
Sem ti, sem a gyerekeitek!
Másról sem dumáltok, mint közös zsúrokról.
- Közös zsúrokról? - Vegán csoportokról
- meg szülői levelezőlistákról. - Mi nem szoktunk közös zsúrt tartani.
Az egyetlen, aki egy picit is érdeklődik a lányom iránt,
az egy szegény fiú, akit ti csak egy betűszóval illettek.
Persze nektek ez így biztos jó, de nekem egyáltalán nem.
A lányomról van szó. Aki kedves, aranyos, nagyon humoros és kreatív.
Akkor írj be a sóhivatalba!
Azt a kurva, hogy te mekkora sznob vagy!
- Te fogd már be a pofád végre! - Hé, Piv, nézz rám!
Csak azt akarom mondani, hogy Julian egy szuper jó fej gyerek.
- Na ne mondd! - De igen.
Akkor a te Bertiled miért nem keresi?
Miért nem barátkozik vele a kutya se, az én lányomon kívül? Mi?
Piv, azt hiszem, pontosan átérzem, mit élsz most át.
- Jaj, te inkább ne szólalj meg! - De hát teljesen igaza van.
Ha nem vennéd észre, kicsit túl sok igazság gyűlt most itt össze.
Ebben a közösségben szólásszabadság van.
- Téged se kérdezett senki, Moa-Britt! Jó? - Talán kicsit vissza kéne venni ebből.
- Te vegyél vissza! - Higgadj le szépen!
Hé, hé, hé!
Nem, a csajnak kurvára igaza van!
- Hallgassuk meg egymást! - Egyszerre egy beszéljen!
Nyughass már!
Nem! Mert normális dolgokról sosincs szó,
csak mandulalisztről meg hasonlókról pofázunk unásig!
- Wencke! - Próbáljuk meg felnőtt módjára...
- Barátaim, barátaim! - ...folytatni a beszélgetést.
Nem akarok lenyugodni! Kurvára unom, hogy folyton nyugodtnak kell lenni!
Gyerekek, próbáljuk meg értelmesen kezelni a helyzetet!
Beletrafáltál, orrvérzésig nyomják a közös zsúrokat!
- Menj ki egy kicsit! - Te menj ki, és nézd meg,
- hogy ott vagyok-e, baszd meg! - Jó estét!
- Szia, Adrian! - Szia! - Helló!
- Szervusztok! - Szervusz! - Szervusz, Adrian!
Most végeztem, és gondoltam, beköszönünk hozzátok Rikkével.
- Helló, Rikke! - Isten hozott!
Itt az én kedvenc igazgatóm!
- Szia, Julie! - Isten hozott!
Köszönöm! Jól vagytok?
- Igen! - De mennyire! - Persze.
- Igen? Hoztam egy Barolót is. - Szia, Rikke!
- Szóval itt bujkálsz? - Igen.
Azt a mindenit!
- Jól elromlott az idő hirtelen! - Ja, az nem kifejezés.
- Micsoda perpatvar, mi? - Te, én annyira nem bírom már őket!
Durva!
Na...
Rikke, 32...
Vannak jó csajok a Tinderen?
Ezt csak akkor használom, mikor Vanja nincs nálam.
- Ja, ja, ja. - Amúgy csak az övé vagyok, ha igen.
Nekem nem kell magyarázkodnod. Csináld csak!
Nekem ő a nő az életemben.
- Igen. - Nekem ő...
- az én kis hercegnőm. - Igen. - A mindenem.
Tényleg nagyon aranyos kislány.
Emlegetjük is néha.
Kivel?
Bettina meg én. Imádunk téged.
De ezt úgyis tudod, már ezerszer elmondtam.
Nem létezik, hogy felhívta innen az anyját, nem létezik!
Nem. Nem, nem.
Mármint ki? Bocsi!
Rászabadítom az ügyvédet! Kurvára megszívatom!
Frederik?
Na, ne, ne, ne, nyugi!
- Mi van? - Bömbölök, mint egy gyerek.
Semmi baj, na!
Figyelj ide, nézz rám!
Nézz rám!
Szerintem nagyszerű apa vagy.
Őszintén.
Köszönöm, Tommy!
Nahát, ez a salsa! Salsa van, Tommy!
Most van a salsa? Honnan tudod, szóltak?
Vagy mikor van a salsa?
Bassza meg!
Na?
- Hát itt vagy! - Mi a helyzet?
- Kéne még egy férfi a salsához. - Aha, jól van.
Szóval beszállhatnál egy kicsit, ha gondolod.
- Mibe? - Hát, mondjuk, a közösbe.
Kérsz a pofádra?
- Tőled? - Igen.
Tőlem.
A kurva életbe!
Bassza meg!
Komolyan. Kezeltesd magad!
Bassza meg!
Vadbarom!
Helló!
- Na, ezt vártuk. - A pezsgő orvosság. Sőt, életelixír.
- Szabad? - Persze, huppanj csak le!
- Köszönöm! - Jó a zene.
- Jó bizony. - Leülök valahova.
- Majd megtalálsz. - Oké.
Frederik!
Na, mit iszunk?
- Ulrik? - Igen?
Légy szíves!
Haza akarok menni.
- Azt nem lehet, Piv. - Nem érzem jól magam.
- Keresd meg Hannah-t! - És elölről kezdünk mindent?
- Ez túl megalázó, gyűlölnek engem. - Lehet, de az semmi ahhoz képest,
hogy a lányod hogy fog gyűlölni, ha megint iskolát válttatsz vele!
Én ezzel már eddig vagyok, elegem van belőle.
-Én maradok, te mehetsz. - Mi? - Menj haza, én maradok.
- Már nem kellek neked? - Nem ezt mondtam.
De igen. Épp ezt mondtad.
- Hoppá, na még egy ajtó! - Ezt te magyarázod el a gyereknek!
Nahát, csak nem mentek el?
De, kicsit elszámítottuk magunkat,
- Ulrik éppen nagy teraszépítésben van. - Az nem tavaly volt?
Ez egy másik.
- Csupa terasz a ház? - Ja, ja.
Persze, ahogy jónak látjátok.
Csak gondoltam, megkérdezem, az úszóklubról tudtok?
- Igen. - Erről meséltem már?
- Hogyne. - Nem.
Többen is jelezték, hogy jól jönne egy orvos a társaságban.
- Nahát! Ez jól hangzik. - Igen.
És most úgy alakult a dolog, hogy pont lenne két szabad hely,
ha esetleg érdekel titeket.
Persze.
- Köszönjük! - Nincs mit.
Nem árt, ha tudjátok, hogy van köztünk, aki anyaszült meztelen.
Ádámkosztümben.
De semmi sem kötelező, mindenki úgy jön, ahogy akar.
- Úgy még jobb buli! - Jól van, örülök.
Na és te benne vagy, Piv? Volna kedved hozzá?
Nekem az hideg.
Csak annyira, mint te neki.
Adrian, jól hallom,
hogy most van két szabad hely az úszóklubnál? - Igen. Vagyis már nincs.
Csak mert mi, Wenckével második óta várjuk, hogy bejussunk.
Tényleg?
Hát, nyilvánvalóan az én fejem se káptalan.
De mondjuk, több minden közrejátszik a dologban, mint tudjátok.
- Mégis mi az a több minden? - Per! - Ne, ne, most ezt bízd rám, jó?
Szóval, mi második óta várólistán vagyunk, Adrian.
Na jó, adjon már valaki egy pohár vizet Pernek, szemlátomást ki van száradva.
Mégis mik azok az egyéb tényezők,
amivel Piv és Ulrik beelőzhetik a várólistát,
mikor még csak négy hete vannak egyáltalán az iskolában?
- Igyál egy pohár vizet! - Hozzám ne merészelj nyúlni, te!
Mi a fenét tapogat engem? Engem senki se fogdosson!
Milyen jogon nyúlkál hozzám?
Csak annyit mondtam, hogy mi is a várólistán vagyunk már második óta!
- Én erről nem tudok. - Én viszont igen, és kiállok magamért!
- Jogom van kiállni magamért! - Jól van, Per.
És ki is állok, a kurva életbe!
Kiállok magamért, a kurva életbe!
No, akkor hát, jó utat haza!
Tehát találkozunk szerdán fél hétkor a klubban? - Igen.
Na... megkeresem Hannah-t.
Itt gubbasztasz, szépségem?
Indulunk haza. Anyu nincs túl jól.
Mi baja?
Talán sok neki az újdonság. Tudod, hogy milyen.
Kicsit hajlamos besokallni.
Nem megyek megint új suliba.
Oké. Értem.
- Vagy ez a tegnapi miatt van? - Ezt hogy érted?
Azt hiszed, nem láttalak a tűznél? Piszkosul undi volt.
Nini, találtam egy százast a zsebemben.
Akkor sem váltok iskolát.
Ugye tudod, hogy többé nem megy új suliba? Nem hajlandó.
És mindig a talpára esik.
Ő már csak ilyen.
Te sznobnak tartasz?
Szóval, summa summarum,
Pert és Wenckét kénytelen vagyok eltanácsolni.
Az erőszak semmilyen körülmények közt nem elfogadható.
De ezt ti is tudjátok.
Nekem is megszakad a szívem.
- Hiányzott belőlük bizonyos szűrő. - Igen. - Mondjuk ki!
Igen. - Nem is egy. Ha megjegyezhetem szakmabeliként.
- Igen. - Kellemetlen.
- Mintha bedobták volna a törölközőt. - Igen.
Hát, ez vitathatatlan.
Aki nem fogadja el a közösséget,
valahogy értelemszerűen saját magát zárja ki belőle. - Úgy van.
Na...
köszöntsük hát új tanárunkat!
Thomas, tiéd a szó. - Köszönöm! Viselkedjünk rendesen, 6. B!
Ne feledjük, hogy nem könnyű az újnak!
- Hát, nem. - Ez fontos!
- Köszönöm! - Bravó!
Szevasz-tavasz!
No, akkor én jövök.
Figyelem!
Ahogy elnézem Wencke rendkívül alapos jegyzeteiből,
van néhány elvarratlan szál. Igen?
- A mosdóprobléma. - Mosdóprobléma?
Arról éppen nem szólt a fáma.
Kare-t most nagyon zavarja, ha mások előtt kell csupaszkodnia.
- Értem. - De, Lis, Lis!
Úgy nézünk ki, ahogy.
- El kell fogadnunk magunkat. - Alkoholkérdés.
Kösz, Piv!
- Nem korai ez egy kicsit? - Nem.
Thorbjørn nagyfiáéknál ez már negyedikben téma volt, úgyhogy...
Szerintem igen fontos,
hogy kiemelten foglalkozzunk a gyerekek testi és lelki egészségével.
- Egyértelműen! - Vagyis a jóllétükkel.
Úgy van, Moa-Britt.
Ugye milyen igaza van?
Teljesen érthető. Már nem fürödhetnek együtt a lányokkal.
Parancsoljatok! Hallgatlak.
Hová is mentek?
A szülőbuliba Tommyhoz és Bettinához.
El fogtok ázni?
- Dehogy, drágám, ez szülőbuli. - Csak szülőbuli. - Tök nyugis.
Röhejesen néztek ki!
- Pedig mi nagyon igyekeztünk. - Biztosan.
- Üdvözöljük Juliant. - Pusziljuk. Szeretünk.
Helló, Lasse!
Megyek mindjárt.
rendezte
forgatókönyv
fényképezte
Magyar szöveg: Kozma Borbála