“Cristóbal er den eneste ekte couturier blant oss.
Vi andre er bare motedesignere." Coco Chanel
Denne serien er inspirert
av de 30 årene Cristóbal Balenciaga tilbrakte i Paris,
fra han begynte til han ble kongen av haute couture.
I TIDLIGERE EPISODER
Mr. Balenciaga.
Jeg er faktisk interessert i hvordan det startet i Paris.
Men så, de ukene...
etter visningen av den første kolleksjonen...
De var fylt av usikkerhet.
Jeg tror anmeldelsene stort sett har vært positive.
På en skala fra en til ti, er det en sekser.
Men jeg synes det mangler litt personlighet.
Jeg brukte flere timer på designet! Men det fungerer ikke!
Får jeg presentere deg for Nicolás Bizkarrondo.
Og hans kone, Virgila Mendizábal, motehusets hovedaksjonærer.
Du og jeg bestemte oss for å dra hit.
De kom av politiske grunner.
Det finnes ikke så mye talent i haute couture.
Og du har det, helt opplagt.
Ms. Chanel.
Tror du Balenciaga er verdig parisisk haute couture?
Hva gjør du?
Kom. Du må se dette.
Jeg vil gjerne snakke om da nazistene kom til Paris.
Forsiktig med spørsmålene, Prudence.
Noen ting snakker jeg helst ikke om.
PARIS - JUNI 1940 OKKUPASJONEN BEGYNNER
Jeg er ikke dum, Renée.
Jeg vet hva jeg så.
Han var foran Trocadéro for en time siden.
Så travel som han er?
Hvorfor skulle han det?
Det var ham.
Tok et bilde av Eiffeltårnet.
Tok bilder som en turist på denne tiden av døgnet?
Det gir ingen mening.
Jeg ville blitt. Man ser ikke Hitler hver dag.
Men jeg var også redd for å bli.
Hysj.
Gå, er du snill.
Jeg trodde det skulle se bedre ut.
Stoffet er søppel. Det var ingen fylde.
Det visste jeg ikke.
Hvilken hatt hadde vi til denne kreasjonen?
Det mangler noe.
Kan den gjøres større? Prøv en som er større.
Større.
Jeg har ingen.
Med mindre du vil jeg skal bruke potten.
Gjør det.
Kan du designe noe lignende?
Monsieur?
Det er en offiser fra SS i hallen, med en kvinne.
Hun vil at vi skal lage en kjole.
Jeg sa vi kun tar imot de med invitasjon, men...
Hva gjør vi?
Offiseren er ganske skummel.
Be dem komme inn.
De er kunder, og vi har ikke mange av dem.
Overdelen er sort tyll med broderte paljetter,
og skjørtet er i sennepsgul syntetisk sateng.
Det er en historistisk aftenkjole.
Jeg elsker den.
Jeg elsker den!
Jeg vil gjerne ha en med lenger ermer og
kan du bruke dette stoffet?
Det er ikke mulig.
Beklager, men motehus med haute couture fungerer ikke slik.
Infanta-kjolen er tilgjengelig kun i dette stoffet.
Den ville ikke vært lik om jeg brukte ditt.
Men jeg vil bruke dette.
Det var min bestemors.
Jeg har en hel rull hjemme.
Det er god kvalitet.
Ja, ja.
Det er ikke problemet.
Unnskyld meg.
Er det dette du vil, aksepterer vi det.
Vi lager lenger ermer.
Men vi bruker vårt stoff.
Ja vel.
Vi må ha respekt for haute coutures regler, ikke sant?
Han sier de vil ta moten til Tyskland.
Det vil bli interessant å se tysk haute couture.
Å, nei, nei.
Han mener å ta parisisk haute couture til Tyskland.
PARIS JULI 1940 HANDELSORGANISASJONEN FOR HAUTE COUTURE
Stille! Ikke snakk over hverandre.
EKSTRAORDINÆRT MØTE DELTAGERE
En og en, er dere snille!
Hold dere rolige. Takk.
Hva?
Må jeg dra til Berlin?
For øyeblikket er det bare et forslag.
Det er galskap.
Og leverandørene?
Alle som er avhengige av oss?
Det er sant.
Broderere, knappemakere...
-Hva er poenget ditt? -Det er opplagt.
De synes vi har for mye innflytelse på mote.
De vil at kvinnene skal kle seg som nonner.
Forhandlingene går bra, la oss ta det med ro.
Så,
vi må være sterke.
Og stå imot.
Jeg beklager, men ikke regn med meg.
Ikke har jeg styrken, og ikke vil jeg kysse tyskerne bak.
Er du sikker? Vi må holde sammen.
Hva er det du sier?
På grunn av krigen er det ingen mote i Frankrike.
Fabrikkene konsentrerer seg om krigen.
Hvor er stoffene? Uten stoffer, ingen mote.
Derfor stengte jeg. Dette er ikke tiden for å lage kjoler.
Få høre.
Så hva tenker dere?
Vi er usikre.
Tenk på det, Cristóbal.
Hva kan du gjøre?
Det er ikke bedre i Spania.
Vi kan stenge nå og åpne opp igjen senere.
Stenger du, er det over.
Dessuten truer tyskerne med å konfiskere alt hvis dere stenger.
Hva synes du, Virgila?
Jeg vet ikke hva du sier, Cristóbal,
men det eneste alternativet er å holde åpent.
Vi kan ikke dra tilbake til Spania.
Er du sikker?
Krigen der er over.
For de som vant, ja.
Det kom for to uker siden.
Jeg må betale 100 000 pesetas,
og er utvist av politiske grunner.
Hvis vi ikke betaler, må min far betale.
For øyeblikket er det en bot,
men hvem vet om dette er nok...
Så leit.
Hva vil dere gjøre?
Vi har anket via en betrodd advokat.
-De sier det er en lang prosess. -Så ballen er på din halvdel.
Til syvende og sist bestemte vi oss for å ikke stenge.
Tyskerne lot oss bli i Paris.
Men de ble stadig verre.
De forbød import av stoffer.
Begrenset antall kreasjoner
vi fikk lov å vise frem.
Men hva kunne vi gjøre?
Gjøre det, eller stenge.
Så vi fortsatte så godt vi kunne
til okkupasjonen var over.
Neste spørsmål.
Er det alt?
Er det alt du har å si om okkupasjonen?
Hva annet vil du jeg skal si?
Det var vanskelige år.
Ja, du nevnte det.
Likevel, da krigen var over,
tjente motehuset Balenciaga
mer enn noen gang tidligere.
Det var ikke så negativt...
Si det rett ut.
Hva prøver du å spørre om?
Om jeg samarbeidet?
Det var du som sa det.
Er du bekymret for anklager?
Du store min!
Har du gjennomlevd en krig?
Heldigvis var jeg veldig ung.
Så du vet ikke hva du snakker om.
Hvis du ikke har opplevd krig, forstår du ikke.
Prøv.
Det var frykt for inntrengerne.
Vi var også redde for å snakke oss imellom.
Redde for å snakke med naboene, melkemannen,
stoffleverandøren, alle!
Vi prøvde å overleve så godt vi kunne.
Jeg tror vi må utnytte de styrkene vi har.
Hva mener du?
Vi kan hente inn stoffer fra Spania.
Hendaye, endestasjon.
Du har venner i spanias ambassade.
Du kan få visum.
De stopper deg ikke på grensen.
Du kan besøke spanske tekstilleverandører og velge ut stoffene.
Spanske stoffer kan ikke sammenlignes med de fra Lyon.
Kanskje, under normale omstendigheter,
men de er bedre enn det som kommer fra Lyon
eller Frankrike nå.
Dessuten har de ingen problemer med å importere.
Hvordan smugler vi stoffene til Frankrike?
Jeg har kontakter. Ikke tenk på det.
Da går vi.
DAGLIG VISNING VÅR - SOMMER
-Dette stoffet klør. -Klør?
-Det klør. -Ja vel.
-Overrasker meg ikke, det er spansk. -Å?
Har dere det bra? Fint.
Det er en festival for dårlig smak.
Du skulle sett det før krigen.
Familien Rothschild,
hertuginnen av Windsor.
Nå er det bare skjøger.
Og nyrike fra svartebørsen.
Florette, de kan høre deg.
Se.
Herregud.
Det skjerfet med den kjolen...
Hei, Renée, Florette.
Jeg så ikke den offisielle visningen, men måtte få med meg denne.
Det er en ære.
Gjør som du vil, men jeg synes fortsatt de er for store.
Når du får ditt eget motehus kan du lage dem mindre.
Akkurat nå vil Mr. Balenciaga ha dem slik.
Wladzio.
Jeg er bekymret for Cristóbal sine turer.
Han blir lenger hver gang.
Jeg er redd han forsømmer motehuset.
Du ser spøkelser.
Tenk på min situasjon.
Jeg satte alt på ham og Paris.
Jeg er ikke involvert i spanske motehus.
Men tallene går oppover,
og det er mest takket være stoffene vi får derfra.
Hvis dette fortsetter, frykter jeg at Cristóbal vil jobbe fra Madrid
eller San Sebastián.
Hva kan jeg gjøre?
Hallo.
Se hvordan de ser på henne.
De kan ikke fordra hvordan franske kvinner kler seg.
Jeg er redd dem.
Føler du ikke at vi balanserer på en stram line?
Hva mener du?
At, det plutselig kan bli oss.
Jeg vet ikke, som jødene.
At de kan begynne å forfølge alle som skiller seg ut.
Homoseksuelle, antifascister...
Hvem vet.
Jeg har et falskt pass, bare i tilfelle.
I tilfelle de føler for å deportere anti-francoister.
Hvordan går det med dommen din?
Ikke noe svar ennå.
Advokaten ba meg skrive et brev
og si jeg angret alt jeg gjorde,
erklære at jeg har endret mening.
Helvete heller.
Hva skal du gjøre?
Nekte, det er opplagt.
Jeg følger ikke Francos regler.
Nummer 25.
Nummer 26.
De viste ikke samme entusiasme som før,
men det betyr ikke at de ikke likte det.
I så fall ville de ikke kjøpt lisens.
Juan Martín, kom igjen.
Han nevnte bare hattene.
-Er det negativt? -Nettopp.
Han nevner hattene for å unngå å snakke om mine kreasjoner.
Hattene er en del av dine kreasjoner.
De var din idé, Cristóbal.
Ja, men jeg designet dem ikke.
De ble nevnt fordi de skilte seg ut.
Du vet hvordan amerikanere er.
LA OSS SE OM DU LIKER DET. WLADZIO
Hva?
Ingenting.
Hvordan er det der?
Tyskerne blir strengere.
De tar alt.
Nå som alt er bedre her, kan du ikke komme tilbake?
Hvorfor må du være alene i Paris?
Du ville hatt det bedre her.
Mamma, la Cristóbal være i fred.
Jeg er bare bekymret.
Mamma, vi kan ikke forlate Nicolás og Virgila.
Vi må holde ut litt lenger.
Når krigen er over, blir alt normalt igjen.
Det kommer vel an på hvem som vinner?
God morgen, madam.
God morgen. Din invitasjon?
Vi er fra Den allmenne skredderkomiteen.
Vi vil gjerne møte sjefen.
God morgen.
Hva foregår?
Monsieur, en representant fra Den allmenne skredderkomiteen.
Det er en inspeksjon.
Be Mr. Bizkarrondo ta hånd om de spanske stoffene.
-Skynd deg. -Vær forsiktig.
Gjem dem, så de ikke ser dem.
Vær forsiktig med stoffene.
-Greit. -Skynd deg.
Skynd deg.
-God reise. -Takk. Ha det godt.
Ha det godt, Cristóbal.
-God dag, monsieur. -God dag.
Bli med meg, er du snill.
-Er det problemer? -Bli med meg.
-Hvor er Renée? -Der.
-Renée, boken. -Ja.
Det er gjort.
Cristóbal er i Madrid. For helvete.
Papirene, takk.
Jeg har allerede vist dem til assistenten.
Dokumentene, takk.
Du må ha gode kontakter i den spanske ambassaden
for å få dette visumet.
-Sir? -Hvorfor lager dere disse hattene?
Unnskyld, jeg forstår ikke.
Hattene, hvorfor er de så dramatiske?
Det er unødvendig.
Det er en del av konseptet for denne kolleksjonen.
En del av merkevaren.
Jeg trenger registreringsboken.
Selvfølgelig, vær så god.
Politiet i Paris har sendt denne til oss.
En rapport om deg.
Eier du et motehus innen haute couture?
Ja.
Du dro i eksil under den spanske borgerkrigen
og ankom i 1937.
Du bosatte deg her.
Men du er spansk.
Ikke akkurat i eksil.
Det var ikke slik.
Jo.
Du gjør det bra.
Ikke sant?
Hvem er...
Wladyslaw Jaworowski d'Attainville?
Ved navn Wladzio d'Attainville.
Er det forretningspartneren din?
Det stemmer.
Han er vel mer enn det?
Unnskyld?
Det står her at du er kjent homofil.
Han er mer enn det, ja eller nei?
Hør her,
jeg tillater ikke at du spør den type spørsmål.
Svar meg.
Nei.
Han er en venn.
Selvfølgelig.
Noe å fortolle?
Har du med deg noe til Frankrike fra Spania?
Nei.
Ingenting.
Er du sikker?
Ja.
Greit.
Gå inn i det rommet og kle av deg.
Unnskyld?
Bli med assistenten inn i det rommet og kle av deg.
Ta av deg klærne.
De tok registeringsboken og dro.
Var det alt?
Ingenting annet?
De virket kun interessert
i antall kreasjoner og meter med stoff.
Hvor mange ganger har de inspisert?
Kanskje en konkurrent har beskyldt oss for noe.
De hater at vi har bedre stoffer.
Fant de de spanske stoffene?
Vi gjemte dem, i tilfelle.
Jeg vet ikke.
Jeg liker det ikke.
Du var savnet.
Noen spørsmål kunne vi ikke svare på.
Hva vil du jeg skulle gjort, Nicolás?
Vi hadde visningen i Madrid.
Vi måtte håndtere amerikanerne,
representantene fra butikkene, pressen!
Snakker du med pressen der?
Selv om jeg ikke snakker med dem, må jeg være der.
-Wladzio! -Beklager, jeg er sen.
Paris har ikke taxier.
Du skremte meg.
Jeg lurte på om noe hadde skjedd.
Jeg vet ikke om vi burde legge planer sammen.
Hvorfor ikke?
Du har vært rar siden du kom tilbake.
Se. Vår Coco.
Folk sier hun treffer en tysk offiser.
Er det sant?
Ja, mye yngre enn henne.
De er visst hele dagen på rommet hennes på Ritz.
Akkurat.
Skal vi gå?
Ja.
Vent.
God kveld.
Jeg vil gjerne kjøpe portrettet av Coco Chanel.
-Er det til salgs? -Ja, monsieur.
For 2000 franc.
Det er perfekt.
Kjøper du det?
Mener du alvor, Cristóbal?
Jeg vil gjerne sende det til Ritz Hotel.
Det er en gave til Miss Chanel.
Går vi?
Hva handlet det om?
Coco er min venn. Jeg ville gjøre noe hyggelig.
Hyggelig?
Etter at jeg sa hun traff en tysk offiser?
Hun hjalp meg alltid i San Sebastián
og da vi kom til Paris, husker du?
Ja, men Cristóbal...
Jeg har aldri dømt venners politiske syn,
eller kundenes.
Jeg forstår deg ikke.
Det er som om du bor på en annen planet.
Du må slutte å ignorere visse ting.
Vi kan ikke lukke øynene for det som skjer.
Jeg synes du tilbringer for mye tid med Nicolás nå, Wladzio.
CRISTÓBALS HJEMBY
Chanel, med en tysk offiser?
Det var ikke rart.
Folk benekter at det var et forhold mellom franskmenn og tyskere.
Men jeg kan forsikre deg om at det var det.
Alt var mye mer forvirrende da enn slik det virker nå.
Prøver du å si at du ikke brydde deg
om det var tyskerne eller de allierte som vant?
Nei!
Selvfølgelig var jeg glad for at tyskerne tapte.
Vår bransje skiller seg ut.
Haute couture har alltid hørt til eliten.
Det handlet ikke om motstand eller samarbeid.
Det handlet om overlevelse.
Harper's Bazaar
skriver om de ekstravagante hattene i Madrid.
Ikke noe annet?
Bare hattene?
Jeg funderer på å lage mindre ekstravagante hatter.
Hvorfor?
Jeg vet ikke, jeg føler de overskygger kreasjonene...
Selvfølgelig, med så innovative kreasjoner...
Hva? Hva mener du?
Jeg vet ikke om jeg ser noe
som ikke bør overskygges.
Parisiske designere har trappet ned.
Dere lager alle de samme tingene.
Du bruker den samme teknikken og kaller det stil
med dine spanske og greske temaer.
Det er ikke stil.
Det er tema for et kostymeselskap.
Takk for at du forklarer hva mote er.
Det visste jeg ikke.
I det minste ser jeg noe her.
Gudskjelov.
-Vet du hvor du kan finne din stil? -Jeg vet ikke, forklar det.
I teknikken din.
Det er slik du lager en ny stil.
Teknikken din.
Gotikken, for eksempel.
Den ble ikke oppfunnet fordi noen
la farge til et glassmaleri.
Den ble oppfunnet fordi noen klarte
å redesigne formene
og distribuere vekten,
sånn at veggene kunne ha store hull.
Jeg klarer ikke å knytte det til mote,
men det klarer du.
Hva vil du jeg skal gjøre?
Midjen, for eksempel.
Hvorfor er den alltid her
og ikke lavere eller høyere?
Eller ikke lag midjen.
Som halslinningen i jakker,
hvorfor er den alltid inntil nakken?
Jeg vet ikke hva jeg snakker om, for jeg kan ikke dette.
Men jeg vet når noen tilbyr meg noe annerledes.
Og dette er ikke den beste tiden,
men krigen er en dag over.
Du må vurdere hvor du vil være,
lage fine kapeller...
...eller store katedraler?
Wladzio visste hvordan han skulle vekke meg.
Han hadde en sterk intuisjon.
Han var den eneste som var ærlig med meg.
Savner du ham?
Ja, selvfølgelig.
Han var essensiell for meg, vi jobbet sammen i 20 år.
Vi kom oss gjennom
vanskelige tider.
ADVARSEL ADGANG FORBUDT
"Skredderkommisjonen avgjør,
med umiddelbar virkning,
at motehuset Balenciaga stenges på ubestemt tid."
De kom inn og kastet oss ut.
-Vi kunne ikke gjøre noe. -Sa de hvorfor?
-De måtte da si noe! -Nei, dessverre.
Jeg er ikke sikker, jeg var redd.
Jeg skal finne det ut.
Gå hjem, alle sammen.
Gå hjem!
Hva gjør du?
Hvis de dro til motehuset, kan de komme hit når som helst.
Hvorfor?
Vi vet ikke hvorfor de stengte.
De bør ikke få vite at vi sover sammen.
Tror du det er derfor de stengte?
Jeg vet ikke, eller fordi
de vet at vi tar inn stoffer fra Spania, eller Bizkarrondos dom.
Han bruker for lang tid.
-Det er hattene. -Hva?
"Varsel fra Skredderkommisjonen.
På ordre fra okkupasjonsmakten
sanksjoneres motehuset Balenciaga
for å oppfording til opprør via provokative hatter.
Motehuset stenges i tre måneder
med start 22. januar.
Hattene?
Alle andre motehus gjør det samme.
Dette kommer til å knuse salget neste sesong.
Noen har definitivt hatt oss som mål.
Hold kjeft, Wladzio!
Grunnen er åpenbar!
Jeg burde stoppet disse hattene dine.
Det var din idé!
Jeg gjorde bare som du ville!
Wladzio har rett.
Du burde ta litt selvkritikk, ikke bare skylde på andre.
Hva?
Ja, Cristóbal.
Hadde du vært i Paris oftere
og mindre på reise, kunne dette vært unngått.
Vet du hva som skjer?
Du kan ikke dra tilbake til Spania, så du er sjalu.
Det er ikke min feil.
Du burde holdt deg unna politikk.
Akkurat.
Det er best at ingen vet om du er
demokrat, francoist eller nazist.
Jeg aner ikke hva du er, Cristóbal.
Hm?
Hva er du, Cristóbal?
Jeg er ikke-politisk.
Det har jeg rett til.
Og jeg til å være politisk!
Ikke i denne bransjen!
Ser du ikke at alt er politikk?
Til og med en hatt er politikk!
JANUAR 1944
DEN FRANSKE REGJERINGS KONTOR UNDER OKKUPASJONEN
SPANIAS AMBASSADE
Det ser ut til at du får skylden for
den nye trenden med store hatter.
Enkelt og greit.
Tyskerne ser det som en trussel mot innstrammingene de gjør.
Unnskyld meg,
er hatter så viktige?
Det er en advarsel.
Du begynner med store hatter, hvem vet hva det kan føre til.
Men hvorfor straffe motehuset for det?
Mr. Bizkarrondo.
Jeg hørte at du er dømt til å betale 100 000 pesetas
for ditt antipatriotiske syn før krigen.
Hva har det å gjøre med denne saken?
Alt.
Du skjønner sikkert at Spania ikke griper inn for en dissident.
Dommen skyldes mitt tidligere syn.
Jeg har vært utenfor politikk lenge.
Ja, men
du har de samme meningene, ikke sant?
Nei.
Nei, faktisk skriver jeg et brev
til spanske myndigheter om endringen,
og hvor kritisk jeg er til det jeg pleide å forsvare.
Det er jeg glad for.
Alle har jo rett til å endre seg.
Det var slutten for prinsippene.
Når kom du hit?
Tidlig på ettermiddagen.
Ambassadøren snakket med industriministeren
og har gjenåpnet motehuset.
Men vi kan ikke lage hatter i tre måneder.
Kun kjoler.
Jeg er lei for det.
På vegne av deg og hattene.
Er du virkelig lei deg?
Hvorfor smiler du da?
Si unnskyld.
Unnskyld.
Litt mer oppriktig.
Si unnskyld til meg.
Unnskyld.
Uflaks, dumming.
Paris, Paris krenket...
Paris, ødelagt, Paris, martyr...
men Paris... fri.
Frigjort av seg selv.
Frigjort av folket!
19. AUGUST 1944 OKKUPASJONEN ER OVER
Hva er i veien?
Hallo.
Takk for at du kom.
Miss Renée sa at du insisterte på å møte meg.
Ja, jeg...
Hørte du nyheten?
Gunther har reist tilbake til Tyskland.
Jeg kom for å si farvel.
Jeg kommer nok ikke tilbake.
Det var hyggelig mens det varte.
Tror du vi er trygge?
Hva vil skje med oss?
Med hvem?
Med oss!
Du og jeg, som støtter tyskerne.
Du tar nok feil.
Motehuset Balenciaga har aldri støttet noen politisk.
Jeg forstår.
Jeg tok med en gave.
-Nei, nei. -Det er bare ost.
Det lukter nydelig.
Den er sikkert god.
Men jeg tar aldri imot gaver,
selv om jeg er takknemlig.
Familien min lager den.
Den er veldig god.
Jeg håper du tar imot.
Beklager.
Men, jeg kan ikke.
Vi er ikke en virksomhet
som burde feire frigjøringen av Paris.
Vi har ikke gjort noe vi burde angre på, Nicolás.
Vi har jobbet hardt.
Og vi har hjulpet kunder i stillhet, slik vi alltid har.
Stillhet kan være skyld.
Så jeg er skyldig.
Virksomheten lever fortsatt.
Ingen mistet jobben.
Det er vel det viktigste?
Takk, Cristóbal.
Jeg vet du har vært fristet til å dra fra motehuset og hjem.
Og jeg velger å tro at
du ble delvis for meg og Virgila.
Skål for det.
Vet du hva?
Så fort krigen var over,
var det umiddelbart forbudt å bære militæruniform
eller symboler fra nazi-Tyskland.
Uniformene ble til barnejakker.
Og flaggene med hakekors ble til forklær.
Det er bra.
Jeg er ikke uenig, men...
Jeg tenkte alltid på at stoffene
som hadde vært brukt til uniformene og flaggene
var der fortsatt.
Symbolene var borte, men
stoffene de var laget av
ble igjen.
I klær til barn, for eksempel.
Forstår du hva jeg mener?
Jeg er ikke sikker.
Som jeg sa, hvis du ikke har opplevd det, er det vanskelig å forstå.
Skal vi gå en tur?
Gjerne.
Tekst: Nina T. Aasen