„Cristóbal este singurul modist adevărat dintre noi.
În rest, suntem simpli croitori.” Coco Chanel
Serialul este inspirat
de cei 30 de ani petrecuți la Paris de Cristóbal Balenciaga,
de la începuturi până când a devenit regele croitoriei de lux.
DIN EPISODUL ANTERIOR
Domnule Balenciaga.
De fapt, mă interesează începuturile dvs. la Paris.
Dar apoi, acele săptămâni...
după prezentarea primei colecții...
Erau pline de incertitudine.
Cred că recenziile au fost în mare parte pozitive.
Pe o scară de la unu la zece, este șase.
Dar cred că îi lipsește ceva personalitate.
Am petrecut ore întregi proiectând-o! Dar nu merge!
Pot să vi-l prezint pe Nicolás Bizkarrondo.
Și soția sa, Virgila Mendizábal, acționari principali ai Maison.
Tu și cu mine am decis să venim aici.
Au venit din motive politice.
Nu există atât de mult talent la moda de clasă.
Dar tu îl ai, evident.
Doamna Chanel.
Crezi că Balenciaga este demn de moda pariziană haute couture?
Ce faci?
Vino! Trebuie să vezi asta.
Aș vrea să vorbesc despre sosirea naziștilor în Paris.
Ai grijă ce întrebări pui, Prudence!
Sunt lucruri despre care prefer să nu vorbesc.
PARIS - IUNIE, 1940 OCUPAȚIA A ÎNCEPUT
Nu sunt proastă, Renée.
Știu ce am văzut.
Era în față la Trocadero acum o oră.
La cât de ocupat este el?
De ce ar fi acolo?
El era.
Făcea o poză cu Turnul Eiffel.
Făcea poze ca un turist la ora asta?
N-are logică.
Aș fi stat. Nu-l vezi pe Hitler în fiecare zi.
Dar mi-era și frică să stau.
Mergi, te rog!
Credeam că va arăta mai bine.
Țesătura asta e un gunoi. Nu are volum.
Nu știu.
Ce pălărie am avut la designul ăsta?
Lipsește ceva.
Cum ar fi mai mare? Încearcă una mai mare!
Mai mare!
Nu mai am.
Doar dacă nu vrei să-i pun un ghiveci...
Pune-l!
Ai putea face ceva de genul ăsta?
Domnule...
Este un ofițer SS în hol cu o doamnă.
Ea vrea să-i facem o rochie.
I-am spus că primim doar pe bază de invitație, dar...
Ce să facem?
Ofițerul e cam înfricoșător.
Spune-le să intre!
Sunt clienți și noi nu prea avem.
Spatele e din tul negru cu paiete brodate,
iar fusta e din satin sintetic de culoarea muștarului.
Aceasta e o rochie istorică de seară.
O ador.
O ador!
Aș vrea una cu mâneci lungi și...
Se poate folosi acest material?
Nu e posibil.
Mă scuzați, dar casele de modă haute couture nu lucrează așa.
Rochia Infanta e disponibilă doar din țesătura asta.
N-ar fi la fel dacă aș folosi-o pe a dvs.
Da, dar vreau s-o folosesc pe asta.
A fost a bunicii mele.
Am o rolă întreagă acasă.
E de calitate bună.
Da.
Nu asta e problema.
Mă scuzați.
Dacă asta doriți, suntem de acord.
Vom face mâneci mai lungi.
Dar vom folosi țesătura noastră.
Foarte bine.
Trebuie să respectăm regulile modei haute couture, nu?
Spune că va duce moda în Germania.
Va fi interesant să văd moda haute couture germană.
Nu.
Spune că va duce moda pariziană în Germania.
PARIS, IULIE 1940 ASOCIAȚIA COMERCIALĂ A MODEI HAUTE COUTURE
Liniște, vă rog! Nu vorbiți unul peste altul.
ȘEDINȚĂ EXTRAORDINARĂ PARTICIPANȚI
Unul câte unul. Vă rog!
Liniștiți-vă, vă rog! Mulțumesc!
Ce?
Trebuie să merg la Berlin?
Acum e doar o sugestie.
E o nebunie.
Iar furnizorii?
Și toți cei care depind de noi?
Adevărat.
Țesătorii de broderii, de butoniere...
- Ce rost are? - E evident.
Ei cred c-avem prea multă influență asupra modei.
Vor ca femeile să se îmbrace ca niște călugărițe.
Negocierile merg bine. Să fim calmi!
Deci...
trebuie să fim tari.
Și să rezistăm.
Mă scuzați, dar să nu contați pe mine.
Nu am nici puterea și nici nu vreau să le cânt în strună nemților.
Sunteți sigură? Trebuie să rămânem uniți.
Despre ce vorbiți?
Nu mai există modă în Franța din cauza războiului.
Fabricile lucrează pentru război.
Unde sunt țesăturile? Fără țesături nu există modă.
De-aia am închis. Nu mai e timp pentru rochii.
Păi, spune-ne!
Deci, ce crezi?
Nu suntem siguri.
Gândește-te, Cristóbal!
Ce poți face?
Nici în Spania nu e mai bine.
Am putea închide acum și să deschidem mai târziu.
Dacă închizi, s-a terminat.
În plus, nemții amenință că vor confisca tot dacă închizi.
Ce crezi, Virgilia?
Nu știu tu, Cristóbal,
dar nu avem altă opțiune decât să ținem magazinul deschis.
Nu ne putem întoarce în Spania.
Ești sigură?
Războiul s-a terminat acolo.
Pentru cei care au câștigat.
A venit acum două săptămâni.
Sentința spune să plătesc 100.000 de peseta
și să suspend activitatea din motive de răspundere politică.
Dacă nu plătim, îl vor face pe tata să plătească.
Deocamdată e bine,
dar cine știe dacă va fi destul sau...
Îmi pare rău.
Ce vei face?
Am făcut apel printr-un avocat de încredere.
- A spus că va fi un proces lung. - Deci, mingea e în terenul tău.
În final, am decis să nu închidem.
În final, nemții ne-au dat voie să rămânem la Paris.
Dar au devenit mult mai severi.
Au interzis importurile de țesături.
Au limitat numărul designurilor
pe care aveam voie să le expunem.
Dar ce puteam face?
Ori făceam ca ei, ori închideam.
Așa că am continuat cât de bine am putut
până la finalul ocupației.
Următoarea întrebare.
Asta e tot?
Atât aveți de spus despre ocupație?
Ce altceva mai vrei să spun?
Au fost ani grei.
Da, ați spus asta.
Dar, când s-a terminat războiul,
Casa de modă Balenciaga
avea câștiguri mai mari decât înainte.
Nu vă mergea chiar așa de rău...
Spune direct!
Ce încerci să întrebi?
Dacă am colaborat?
Chiar dumneavoastră ați spus.
Vă temeți că s-ar putea să vă acuze cineva?
Doamne Dumnezeule!
Ai trecut prin vreun război?
Din fericire, eram foarte mică.
Deci, nu știi despre ce vorbești.
Dacă n-ai trecut printr-un război, nu poți înțelege.
Încercați!
Ne temeam de invadatori.
Dar ne temeam și să vorbim între noi.
Ne temeam să vorbim cu vecinii, cu lăptarul,
cu furnizorul de țesături... cu oricine!
Toți încercam să supraviețuim cum puteam.
Trebuie să profităm de avantajele pe care le avem.
Cum adică?
Am putea aduce țesături din Spania.
Hendaya, cap de linie!
Ai prieteni la ambasada spaniolă.
Poți obține o viză.
Nu te vor opri să treci granița.
Poți merge la furnizorii de țesături spaniole să ți le iei.
Țesăturile spaniole nu se compară cu cele din Lyon.
Poate, în condiții normale,
dar sunt sigur mai bune decât cele din Lyon
sau de oriunde din Franța.
Plus că nu au probleme cu importul de țesături.
Cum să trecem țesăturile peste graniță în Franța?
Am relații. Nu-ți face griji!
Bine, să mergem!
PREZENTARE ZILNICĂ PRIMĂVARĂ - VARĂ
- Materialul ăsta înțeapă. - Înțeapă?
- Înțeapă. - Mă rog...
- Nu mă mir, e spaniol. - Da?
Vă simțiți bine? Foarte bine.
E un festival al prostului gust.
Dacă ați ști cum era înainte de război...
Familia Rothschild,
ducesa de Windsor...
Acum sunt doar nenorocite.
Și parveniții pieței negre.
Te vor auzi, Florette.
Uite...
Doamne!
Ce eșarfă are la rochia aia!
Bună, Renée, Florette!
N-am putut veni la prezentarea oficială, dar nu pot lipsi acum.
E o onoare.
Faceți cum credeți, dar eu tot cred că e prea mare.
Când vei avea casa ta de modă, le poți face mai mici.
Dar deocamdată, dl Balenciaga le dorește așa.
Wladzio.
Sunt îngrijorat de călătoriile lui Cristóbal.
Stă din ce în ce mai mult.
Mă tem c-ar putea neglija casa de modă.
Ți se pare.
Gândește-te la starea mea:
îl am doar pe el și Parisul.
N-am de-a face deloc cu familiile spaniole.
Dar cifrele noastre de afaceri cresc
și e în mare parte datorită țesăturilor primite de acolo.
Dacă mai continuă, mă tem că va vrea să lucreze de la Madrid
sau de la San Sebastián.
Ce pot face?
Bună!
Uite cum o privesc!
Nu suportă cum se îmbracă franțuzoaicele.
Mă tem de ei.
Nu crezi că suntem pe muchie de cuțit?
Cum adică?
S-ar putea să ne vină rândul, brusc.
Nu știu... cum au făcut cu evreii.
Așa că încep să persecute pe oricine este în afara normei.
Homosexuali, antifasciști...
Cine știe...
Am un pașaport fals, pentru orice eventualitate.
În caz că vor să deporteze anti-franchiști.
Ce mai știi de sentința ta?
Nu am primit încă răspuns.
Avocatul meu m-a pus să scriu o scrisoare
în care să regret tot ce-am făcut
și să declar că m-am răzgândit.
Fir-ar să fie!
Ce vei face?
Voi refuza, evident.
Nu voi juca după regulile lui Franco.
Numărul 25.
Numărul 26.
N-au arătat același entuziasm ca înainte,
dar asta nu înseamnă că nu le-a plăcut.
Altfel, n-ar fi cumpărat o licență.
Juan Martín, te rog.
A scos în evidență doar pălăriile.
- E ceva rău? - Exact.
Reliefează pălăriile să evite discuția despre designurile mele.
Pălăriile fac parte din designurile tale.
Au fost ideea ta, Cristóbal.
Da, dar nu le-am proiectat eu.
Au fost pomenite fiindcă ieșeau în evidență.
Știi cum sunt americanii.
SĂ VEDEM DACĂ-ȚI PLAC. WLADZIO.
Ce?
Nimic.
Ce mai e pe acolo?
Germanii sunt din ce în ce mai severi.
Iau totul.
Dacă aici e mai bine, de ce nu te întorci?
De ce trebuie să stai singur la Paris?
Ți-ar fi mai bine aici.
Mamă, lasă-l în pace pe Cristóbal!
Îmi fac griji.
Mamă, nu-i putem abandona pe Nicolás și Virgilia.
Trebuie să rezistăm încă puțin.
Când se termină războiul, totul va reveni la normal.
Ei bine, asta depinde de cine câștigă, nu?
Bună dimineața, dnă!
Bună dimineața! Aveți invitație?
Suntem de la Comitetul General al Croitorilor.
Dorim să discutăm cu managerul.
Bună dimineața!
Ce se întâmplă?
E un ofițer de la Comitetul General al Croitorilor.
E o inspecție.
Zi-i dlui Bizkarrondo să aibă grijă de țesăturile spaniole!
- Grăbește-te. - Ai grijă.
Ascunde-le, ca să nu le vadă.
Ai grijă la materiale!
- Bine. - Grăbește-te.
Grăbește-te!
- Drum bun! - Mulțumesc. La revedere!
La revedere, Cristóbal!
- O zi bună, dle! - Bună dimineața!
Veniți cu mine, vă rog!
- E vreo problemă? - Veniți cu mine, vă rog!
- Unde este Renée? - Acolo.
- Registrul, Renée! - Da.
Gata!
Cristóbal e în Madrid. Fir-ar al naibii!
Documentele dvs., vă rog!
Le-am arătat deja asistentului dvs.
Documentele dvs., vă rog!
Cred că aveți relații grozave la ambasada spaniolă,
ca să obțineți viza asta.
- Domnule? - De ce faci pălăriile astea?
Mă scuzați, nu înțeleg.
De ce sunt așa de teatrale pălăriile?
Nu e nevoie de asta.
Face parte din conceptul general al colecției.
E o parte a mărcii casei de modă.
Am nevoie de registrul dvs. de casă.
Desigur. Poftiți!
Inspectoratul de Poliție din Paris ne-a trimis asta.
Un raport despre dvs.
Aveți o casă de modă haute couture?
Da.
Sunteți exilat din timpul Războiului Civil Spaniol
și ați ajuns în 1937.
V-ați stabilit aici.
Dar sunteți spaniol.
Nu chiar exilat.
Nu este așa.
Da.
Afacerile vă merg bine.
Da?
Cine este...
Wladyslaw Jaworowski d'Attainville?
I se mai spune și Wladzio d'Attainville.
E partenerul dvs. de afaceri?
Așa este.
E mai mult de atât, nu?
Pardon?
Scrie aici că sunteți un homosexual cunoscut.
E mai mult de atât, da sau nu?
Uitați...
nu vă permit să puneți asemenea întrebare.
Răspundeți!
Nu.
E un prieten.
Desigur.
Aveți ceva de declarat?
Aduceți ceva din Spania în Franța?
Nu.
Nimic.
Sunteți sigur?
Da.
Foarte bine.
Acum mergeți în camera aceea și dezbrăcați-vă!
Poftim?
Mergeți în camera aceea cu asistentul meu și dezbrăcați-vă!
Dați hainele jos.
Au luat registrul de casă și au plecat.
Atât?
Nimic altceva?
Se pare că-i interesa doar
numărul designurilor și metrii de țesătură.
De câte ori ne-au inspectat?
Nu m-aș mira dacă ne-ar acuza vreun competitor.
Ne urăsc fiindcă avem țesături mai bune.
Au găsim țesăturile spaniole?
Le-am ascuns, să fim siguri.
Nu știu.
Nu-mi place.
Ne-a fost dor de tine.
N-am știut cum să răspundem la unele întrebări.
Ce voiai să fac, Nicolás?
Aveam prezentarea din Madrid.
A trebuit să ne ocupăm de americani,
de reprezentanții magazinelor, de presă!
Vorbești cu presa acolo?
Chiar dacă nu vorbesc cu ei, trebuie să fiu prezent.
- Wladzio! - Scuze c-am întârziat.
Am uitat că nu sunt taxiuri în Paris.
M-ai speriat.
Începeam să cred că s-a întâmplat ceva.
Nu știu dacă să ne facem planuri împreună.
De ce?
Ești ciudat de când te-ai întors.
Uite! Coco a noastră!
Lumea spune că se întâlnește cu un ofițer german.
Serios?
Da, mult mai tânăr decât ea.
Se pare c-au petrecut toată ziua în camera ei de la Ritz.
Da.
Mergem?
Da.
Așteptați.
Bună seara!
Aș dori să cumpăr portretul lui Coco Chanel.
- E de vânzare? - Da, dle.
Costă 2000 de franci.
E perfect.
Îl cumperi?
Serios, Cristóbal?
Aș vrea să-l trimit la hotelul Ritz.
E un cadou pentru dra Chanel.
Mergem?
Ce-a fost aia?
Coco e prietena mea. Am vrut să fac un gest frumos.
Frumos?
După ce ți-am spus că se vede c-un ofițer german?
M-a ajutat mereu în San Sebastián
și când am ajuns la Paris, ai uitat?
Da, dar, Cristóbal...
N-am judecat niciodată părerile politice ale prietenei
sau ale clienților mei.
Nu te înțeleg.
Parc-ai trăi pe altă planetă.
În final, va trebui să nu mai ignori anumite lucruri.
Nu ne putem face că nu vedem ce se întâmplă.
Cred că stai prea mult cu Nicolás în ultima vreme, Wladzio.
GUETARIA ORAȘUL NATAL AL LUI CRISTÓBAL
Chanel, cu un ofițer german?
Nu mi s-a părut ciudat.
Lumea neagă relația dintre francezi și nemți.
Dar te asigur că a existat.
Totul era mult mai confuz decât ar putea părea acum.
Vreți să spuneți că nu v-a păsat
dacă nemții sau Aliații câștigau?
Nu!
Evident c-am fost bucuros c-au pierdut nemții.
Afacerea noastră e altceva.
Moda a servit mereu elitele.
N-a fost vorba de rezistență sau colaborare.
A fost vorba de supraviețuire.
În revista Harper's Bazaar,
s-a scris cât de extravagante sunt pălăriile în Madrid.
Nimic altceva?
Doar pălăriile?
Mă gândesc să fac pălării mai puțin extravagante.
De ce?
Nu știu. Mi se pare că eclipsează designurile...
Desigur, cu designuri atât de inovative...
Ce vrei să spui?
Nu știu dacă văd ceva ce merită
a fi eclipsat, fără supărare.
Designerii parizieni au încetinit ritmul.
Toți faceți aceleași lucruri.
Aplicați aceeași tehnică și o numiți stil
când folosiți teme spaniole sau grecești.
Acela nu e stil.
E o tematică de bal mascat.
Mersi că mi-ai explicat ce este moda.
Nu știam.
Măcar aici văd ceva.
Slavă Domnului!
- Știi unde trebuie să-ți cauți stilul? - Nu știu, explică-mi!
În tehnica ta.
Așa se creează un stil nou.
Tehnica ta.
Stilul gotic, de exemplu.
Nu a fost inventat fiindcă cineva a decis
să adauge culoare vitraliilor.
A fost inventat fiindcă cineva a reușit
să recreeze forme
și să distribuie greutatea
așa încât pereții să poată avea găuri mari în ei.
Eu nu știu cum să aplic asta în modă,
dar tu, da.
Ce vrei să fac?
Talia, de exemplu.
De ce e mereu aici
și nu e mai jos sau mai sus?
Sau fără talie.
Ca și gulerele hainelor,
de ce sunt mereu aproape de ceafă?
Nu știu ce spun fiindcă nu creez așa ceva.
Dar îmi dau seama când cineva îmi oferă ceva diferit.
Știu că momentul ăsta nu e cel mai bun,
dar războiul ăsta se va termina.
Va trebui să te gândești unde vrei să fii,
să faci capele drăguțe...
sau catedrale mari?
Wladzio știa cum să mă stimuleze.
Avea o intuiție uriașă.
A fost singurul care era sincer cu mine.
Vă este dor de el?
Sigur că da.
A fost important pentru mine, am lucrat 20 de ani împreună.
Am trecut prin...
momente dificile.
AVERTISMENT NU INTRAȚI
„Comisia Croitorilor declară,
că, începând din acest moment,
se închide pe termen nelimitat Casa de modă Balenciaga.”
Au venit și ne-au dat afară.
- N-am avut ce să facem. - Au spus de ce?
- Trebuie să fi zis ceva! - Mă tem că nu.
Nu sunt sigură, mi-era frică.
O să aflu eu.
Mergeți acasă toți!
Plecați acasă!
Ce faci?
Dacă au mers la casa de modă, pot veni aici în orice moment.
Dar de ce?
Nu știm de ce ne-au închis.
Nu va ajuta dacă află că ne culcăm împreună.
Crezi că de-asta ne-au închis?
Nu știu, sau fiindcă...
știu că aducem țesături din Spania sau din cauza sentinței lui Bizkarrondo...
Stă prea mult.
- Sunt pălăriile. - Ce?
„Notificare din partea Comisiei croitorilor.
Din ordinul forțelor ocupante,
Casa de modă Balenciaga e sancționată
pentru incitarea la revoltă prin pălăriile provocatoare.
Casa va rămâne închisă timp de trei luni...
începând din 22 ianuarie.
Pălăriile?
Toate celelalte case fac la fel.
Va distruge vânzările sezonului viitor.
Cineva ne-a avut în vizor cu siguranță.
Taci, Wladzio!
Motivul e clar!
Trebuia să încetez cu pălăriile tale.
A fost ideea ta!
Am făcut doar ce ai vrut tu să fac!
Wladzio are dreptate.
Ar ajuta autocritica, în loc să dai vina pe alții.
Ce?
Da, Cristóbal.
Dacă ai fi fost la Paris mai des
și nu erai ocupat cu plimbările, puteam evita asta.
Știi ce se întâmplă?
Nu te poți întoarce în Spania și ești invidios pe mine.
Nu e vina mea.
Trebuia să nu te bagi în politică.
Da.
E mai bine dacă nimeni dintre cunoscuți nu știe dacă ești...
democrat, franchist sau nazist.
Habar nu am ce ești tu, Cristóbal.
Poftim?
Ce ești, Cristóbal?
Sunt apolitic.
Am tot dreptul.
Eu am dreptul să fac politică!
Nu în afacerea asta!
Nu vezi că totul e politică?
Și o pălărie e politică!
IANUARIE, 1944 VICHY
BIROURILE GUVERNULUI FRANCEZ ÎN TIMPUL OCUPAȚIEI
AMBASADA SPANIEI
Sunteți învinovățit pentru tendința
de a purta pălării mari pe stradă în ultima vreme.
Pur și simplu.
Germanii consideră asta o amenințare în fața austerității pe care o impun.
Mă scuzați,
sunt pălăriile atât de importante?
E un avertisment.
Începeți cu pălării mari și nu știți unde poate duce.
Dar de ce să pedepsim casa de modă pentru asta?
Dle Bizkarrondo...
Am auzit c-ați fost condamnat să plătiți 100.000 de peseta
pentru vederile clare antipatriotice dinainte de război.
Ce legătură are cu problema asta?
Totul e legat de ea.
Înțelegeți că Spania nu va interveni pentru un dizident.
Sentința asta e din cauza fostelor mele păreri.
N-am fost în politică mult timp.
Da, dar...
aveți aceleași păreri, nu?
Nu.
Nu, chiar scriu o scrisoare
autorităților spaniole despre schimbările mele
și despre cât de critic sunt acum cu părerile pe care le aveam.
Mă bucur.
Toți au dreptul să se schimbe, cred.
E finalul principiilor mele.
Când ai ajuns aici?
După-amiază devreme.
Ambasadorul a vorbit cu ministrul industriei
și a redeschis casa de modă.
Dar nu putem face pălării trei luni.
Doar rochii.
Îmi pare rău.
Pentru tine și pălării.
Chiar îți pare rău?
Atunci, de ce zâmbești?
Cere-ți scuze!
Îmi pare rău.
Mai sincer, te rog.
Cere-ți scuze!
Îmi pare rău.
Ghinion, nătărăule!
Parisul abuzat...
Parisul lovit, Parisul martir...
dar Parisul... e liber.
Eliberat singur.
Eliberat de poporul lui!
19 AUGUST, 1944 SFÂRȘITUL OCUPAȚIEI
Ce s-a întâmplat?
Bună!
Mulțumesc că m-ați primit.
Dra Renée mi-a spus c-ați insistat să mă vedeți.
Da, eu...
Ați auzit știrile?
Gunther s-a întors în Germania.
Am venit să-mi iau rămas-bun.
Mă îndoiesc că voi putea reveni.
A fost frumos atât cât a fost.
Credeți că suntem în siguranță?
Ce se va întâmpla cu noi?
Cu cine?
Cu noi!
Cu dvs. și cu mine care i-am susținut pe nemți.
Mă tem că vă înșelați.
Casa Balenciaga nu s-a aliniat politic cu nimeni niciodată.
Înțeleg.
V-am adus un cadou.
- Nu. - E doar brânză.
Miroase delicios.
Sigur are un gust minunat.
Dar nu accept cadouri niciodată,
deși sunt recunoscător.
Familia mea o prepară.
E foarte bună.
Mi-ar plăcea s-o acceptați.
Îmi pare rău.
Dar... nu o pot accepta.
Nu suntem o companie
care ar trebui să sărbătorească eliberarea Parisului.
N-am făcut nimic ce ar trebui să regretăm, Nicolás.
Am muncit din greu.
I-am ajutat pe clienți în liniște, ca întotdeauna.
Unele tăceri sunt vinovate.
Deci, sunt vinovat.
Compania e încă în picioare.
Nimeni nu și-a pierdut slujba.
Asta contează, nu?
Mulțumesc, Cristóbal.
Știu că ai fost tentat să lași casa de modă și să pleci acasă.
Și aș vrea să cred că...
ai rămas și datorită Virgiliei și mie.
Un toast pentru asta!
Știai că...
după ce s-a terminat războiul,
s-a interzis imediat purtarea uniformelor militare
sau a simbolurilor celui de-al Treilea Reich.
Uniformele au devenit hăinuțe pentru copii.
Iar steagurile cu svastică au devenit șorțuri.
Asta e bine.
Nu te contrazic, dar...
mereu m-am gândit că materialele
folosite pentru uniforme și steaguri
erau acolo.
Simbolurile au dispărut, dar...
țesăturile din care au fost făcute...
au rămas.
Îmbrăcarea copiilor, de exemplu.
Înțelegi ce spun?
Nu sunt sigură.
Ți-am spus, dacă nu ai trăit în război, e greu de înțeles.
Facem o plimbare?
Sigur.
Subtitrarea: Caterin Dobre