"Når du så kjolene hans, virket de uberørte.
De svevde, beveget seg, skapte mystikk." Hubert de Givenchy
I TIDLIGERE EPISODER
Mr. Dior.
Balenciaga har endelig fått en rival.
Det er bare en ting Dior kan bedre.
Kommunikasjon.
Cristóbal nekter hver gang noen foreslår et intervju.
Markedsføring og haute couture er ulike ting, vi kan eksklusivitet.
Det er det beste for virksomheten.
Noen ganger føler jeg at du bare er opptatt av å tjene penger.
Etter at mor døde, har arbeidet mitt blitt bedre.
Jeg hadde ikke sett noe så interessant på lenge.
Mange kommer ikke til å forstå kreasjonene dine.
Men om to sesonger kommer alle til å kopiere deg.
Leverandørene har mye makt.
De kommer, viser det de vil, det er ikke rettferdig.
Det er en ny gutt fra landet ditt i verkstedet mitt.
Han heter Ramón.
Wladzio er på sykehuset.
Han fikk et slag.
FEIRING AV CATHERINETTE PARIS 1949
Kan jeg få se jakken din?
Jakken.
Kan jeg få se på den?
Å lage et perfekt erme er noe av det vanskeligste.
Det handler om balansen mellom å sette på ermet riktig
og la armen bevege seg fritt.
Dette ermet er skjevt.
Hva gjør du?
Bare ta det med ro, jeg fikser det.
For et rot.
Men det er ikke ditt design.
Er han alltid sånn?
Han rekker opp og reparerer kjoler under middagene.
Sånn er Cristóbal.
Håper du gjør den fin.
Ser du? Folden bak ermet...
gir den volum og lar den falle rett.
Korte steg og for det meste raske.
Følg kjolen.
Igjen.
Og ferdig.
Gjør det slik.
Ha strykejernet i nærheten.
Form kragen hele tiden.
Sørg for at alle gjør det akkurat slik.
Hovedtråd og oversting vinkles mot høyre,
ellers mister stoffet form.
Mr. Balenciaga er streng på dette.
Mr. Balenciaga er veldig nøye med å tilpasse ermene.
Mr. Balenciaga vil ha trådene to cm.
Mr. Balenciaga tillater ikke noe annet.
Mr. Balenciaga er veldig nøye på dette.
-Au! -Hysj!
Mr. Balenciaga vil ha stillhet.
Jeg forstår det ikke.
Jeg betaler dyrt, og han kommer ikke?
Beklager. Mr. Balenciaga viser seg aldri.
Det er ingen unntak.
Det kan virke dyrt, men du kjøper ikke bare to kjoler.
Det du betaler for er en lisens
til å reprodusere de to modellene du liker best.
Takk.
PARIS 1953 ORLY LUFTHAVN
Kanskje lengre ermer.
Hvis han lager dem lengre, mister kjolen balanse.
Du har oppnådd så mye, Cristóbal.
Hvem skulle trodd det?
Har du lagt merke til at når noen forlater deg, har du fremgang?
Wladzio, vær så snill.
Kom igjen! Ikke lat som om du ikke har merket det.
Da moren din døde, sa du at arbeidet ditt ble bedre.
Og nå som jeg er borte, er det enda bedre.
Hva er det du sier? Når jeg lager noe,
spør jeg meg alltid hva du ville syntes.
Ja, men du vet det ikke.
Prøv meg.
Spør hva jeg synes om de nyeste linjene dine,
de delvis figursydde kjolene...
Greit.
Hva synes du om min nyeste kolleksjon?
1953 NEW YORK VAREMAGASINENES HOVEDKVARTER
Mr. Balenciaga.
-For en glede. -Gleden er på min side.
La meg introdusere
Benjamin Grindley, seniordirektør.
Det er en ære at du besøker oss.
Kongen av parisisk haute coutre i våre kontorer!
Hva mer kan jeg be om?
-Jeg skal bare... Vi setter opp... -Vi går til konferanserommet.
...liten motevisning for deg som du kommer til å elske.
Du kommer til å elske...
Kan jeg ta på den?
-Kan jeg ta på den? -Margaret?
Den er ikke dårlig... men heller ikke veldig bra.
Den er ikke dårlig...
Hvordan kan vi forbedre den?
Hvis jeg hadde fått dette stoffet...
ville jeg laget en annen kjole.
Hvis motehuset Balenciaga får deg til å kjøpe kjolen,
er det for at du skal vite hvilket stoff kopien skal ha.
Sant.
Vi må være konkurransedyktige.
Og de europeiske stoffene
er svært dyre på grunn av de høye importavgiftene de må betale.
Balenciaga var aldri billig.
Hør her...
problemet er forfalskninger.
Markedet for forfalskninger sprer seg som ild i tørt gress.
Forfalskninger selges til konkurransedyktige priser. Og vi...
klarer ikke å konkurrere om vi skrur opp prisen.
Precios.
Hallo.
Du er Cristóbal Balenciaga?
Ja.
Den siste jeg forventet å møte på.
Hva gjør du alene i et hjørne?
Oversetteren min drakk for mye champagne.
Hun dro fra meg, så jeg forstår ingenting.
Jeg er Hubert de Givenchy, jeg jobber også innen mote.
Ja, Givenchy.
Jeg leser ikke mye om mote, men jeg kjenner arbeidet ditt.
Sitt ned, er du snill.
Oss imellom, alle snakker om Dior, men du er den ekte mesteren.
Og hva gjør du her?
Jeg vurderer å lansere en linje med prêt-à-porter.
Jeg er her for å besøke fabrikken, se maskinene de bruker.
Masseproduksjon.
-Forlater du haute couture? -Jeg tenker å kombinere.
For ikke å bli kopiert, kopierer jeg meg selv.
Forfalskningene.
Jeg satt faktisk her
fordi jeg ikke orker å se
en kvinne med en kopi av mitt design laget på en elendig måte.
Hvor?
Kvinnen med prikkete kjole.
Hvor fikk hun tak i den?
Hun sier hun kjøpte den i Greenwich Village.
Synd jeg drar i morgen.
Jeg var 17, og jeg sa til sjefen på motehuset Balenciaga
at jeg var en stor fan og ville jobbe med dere.
Nå er jeg glad hun kastet meg ut.
Jeg ville hatet jobben min.
Jeg beklager.
-Håper vi ikke var for strenge. -Nei.
Direktøren var litt streng,
men så ble jeg ønsket velkommen av en veldig snill mann.
Jeg tror navnet hans var russisk.
-Wladzio. -Det stemmer.
Unnskyld, men vi skal stenge.
Ja, vi skal gå.
De kaster oss ut.
En glede å møte deg, Cristóbal.
Hallo?
Jeg ba deg ringe når du kom. Jeg kunne hentet deg.
Det trengtes ikke. Jeg tok en taxi.
Så, hvordan gikk det?
Det gikk bra.
Du virker fornøyd?
Hubert de Givenchy. Skal jeg ta ham med hit?
Nei, jeg kommer.
Men... går du fra den sånn?
Du kan gjøre den ferdig.
Ta deg en pause.
Nei. Nei, nei, nei.
Hubert.
For en overraskelse!
-Beklager overraskelsen. -Det går helt fint.
Det er ikke til bry.
-Jeg tok med noe til deg. -Gjorde du?
Bli med på kontoret.
-Motehuset ditt er fantastisk. -Takk.
Jeg spaserte rundt Greenwich Village og så den i et vindu.
Det står ikke på lappen, men det var et skilt ved siden av.
Det sto "Design av Balenciaga".
Utrolig.
Og fra den nyeste kolleksjonen.
Snu deg, er du snill.
Se, ryggen er helt annerledes.
Fordi skissen bare viser fronten.
Seventh Avenue var full av falske Dior-butikker
med fryktelig kvalitet.
-Dere kan gå, takk. -Takk.
Å publisere skisser setter i gang denne kopieringen.
Vi må stoppe motebladene.
Hva vil du vil skal gjøre?
Forby dem å vise mer enn to eller tre design per sesong.
Jeg vet ikke. Jeg forstår bekymringen,
men ikke glem at vi har mye hjelp av pressen.
Vi kan ikke bestemme det i en hast.
Det er sant.
Så hva gjør vi?
Siden vi har ulike meninger.
Spør vennene dine i pressen.
Men gjør det diplomatisk.
Greit.
Takk.
Du er sen, Cristóbal.
Du er tilgitt.
Hallo.
-Vi har champagne til deg. -Jeg ville møte deg.
Hva er dette med å begrense antall design vi kan vise?
-Du vet dere oppfordrer til kopiering. -Cristóbal.
Mange av kundene dine er fra USA, og de får ikke sett visningene.
Vi må vise dem fram så de fortsetter å kjøpe kjolene dine!
De slutter å kjøpe mine kjoler hvis de ser at hvem som helst har en.
Hvorfor skal de komme til Paris
hvis nærmeste butikk har en kopi når de kommer hjem?
-På grunn av bildene i... -Cristóbal, nå holder det.
Kopiering er ikke nytt.
Du kopierte Vionnet i San Sebastián.
Kopiering er heder. Du er overalt...
-Coco... -Nok!
Coco vil dere skal slutte å snakke om dere selv.
Jeg vil nakke om meg.
Så merkelig.
Jeg ville fortelle deg at jeg har bestemt meg for å gå tilbake til mote.
Flott! Jeg visste du kom tilbake en dag.
Gratulerer, Coco.
Det er jeg glad for.
Takk, mine venner.
Det er viktig for meg å ha støtten deres.
-Det blir ikke enkelt. -Regn med min hjelp.
Til hva enn du trenger.
Takk, Cristóbal. Du er en god venn.
Vet du at Cristóbal ga meg
en av de beste gavene noen har gitt meg?
Gjorde han?
Et portrett av meg av Cassandre.
Jeg glemmer det aldri, Cristóbal.
Jeg lignet en ape som kledde seg ut.
-Forferdelig. -Men vakker.
Jeg elsker den, den er i suiten min. Jeg skal vise deg senere.
Min er uten honning.
Gi den til meg.
De er identiske.
Jeg vurderer å selge noen av aksjene mine.
-Hvorfor? -For å få inn flere i virksomheten.
Det vil være symbolsk. Vi har fortsatt majoritet av aksjene.
Hvorfor vil du ha inn flere?
Er det ikke nok med deg og Cristóbal?
Jeg hadde ikke tenkt på det, men jeg savner Wladzio.
På et vis var han alltid mellommann.
Å takle Cristóbal alene er ikke lett.
Har du spurt hvordan Cristóbal har det?
Venner spør hverandre om sånt.
Wladzios dødsfall er nok fortsatt tungt.
Virgilia, det er pinlig.
Legg det til side og spør.
Lett å si.
Se på meg.
Nicolás, hva skal du gjøre?
Spørre ham.
Hallo.
God morgen, Mr. Balenciaga.
En ære å ønske deg velkommen til motehuset Givenchy.
Beklager at resepsjonisten ikke kjente deg.
Kom, er du snill.
Er ikke Mr. Givenchy her?
Beklager, han kommer ikke i dag. Kan jeg hjelpe deg?
Nei, jeg var i nærheten og kom for å hilse på ham.
Hubert fortalte meg at dere møttes i New York.
Han var veldig begeistret.
Så fint.
Og hvem er du?
Jeg er Philippe Venet.
Hans personlige assistent.
Vil du legge igjen en beskjed?
Nei, jeg ville bare si hei.
Helt i orden. Jeg skal fortelle at du var innom.
-Takk, og på gjensyn. -På gjensyn.
Gå fram, er du snill.
Ryggen må være mer ettersittende.
Forstår du, Salvador?
Fernando, gjør det tydelig på skissen.
Vi tar neste.
Suzanne, Colette.
Edith Head ringte. Hun er i Paris.
Sammen med Hepburn. Hun vil møte deg.
-Katherine Hepburn? -Nei, den nye.
Men David er forlovet.
Så Linus, storebroren hans
prøver å forføre henne for å få henne vekk fra broren David
og redde forlovelsen med Elizabeth.
Enda en romantisk komedie.
Men hun prøver å ta livet sitt. Er det komedie?
Sabrina skal tilbake til Paris og må representere glamour.
Det ville vært en klisjé å kle henne i Dior.
Vi tror du vil være perfekt.
Jeg er smigret.
Og jeg vet du er glad i film, Edith.
Men jeg tror ikke det er mulig.
Vi er travelt opptatt med den nye kolleksjonen.
Du kan bare vise oss kjoler vi kan velge mellom.
Nei, jeg kjenner meg selv. Jeg klarer ikke å distansere meg.
Er det mulig å overtale deg?
Jeg kan anbefale en designer jeg tror
vil passe deg perfekt.
Stilen du ser etter.
Ja?
Vi skal spise på Ramponneau.
-Ja vel. -Vil du bli med?
Vi har ikke vært ute på lenge.
Jeg tror ikke jeg kan, men takk, Nicolás.
Hvordan går det med deg?
Meg?
Jeg har det bra.
Hvorfor spør du?
Unnskyld, kanskje jeg er for nysgjerrig.
Nei da, beklager. Jeg har det bra.
Så...
bare fortsett.
-Ha det. -Ha det.
De har alltid vært snille.
Det er ikke det. Jeg er bare lei av dem.
Vi snakker ikke om så mye,
det ender alltid som et jobbmøte.
Men å snakke om jobb er det du liker best.
Nei, jeg liker å snakke mote.
Men Nicolás snakker forretninger, og det kjeder meg.
God kveld.
Er det Givenchy?
-Cristóbal, for en overraskelse. -Hubert! Det er det.
Vi er her for å feire.
Jeg lager Audrey Hepburns kostymer i Billy Wilders film.
-Takk for at du sendte henne. -Bare hyggelig.
Er hun ikke flott?
Veldig hyggelig.
Vi kommer godt overens,
men jeg trodde hun var Katherine Hepburn.
Jeg hadde samme problem.
-Dette er min venn, Philippe Venet. -Ja.
Vi møttes da Mr. Balenciaga kom innom butikken.
Og dette er Ramón, også en venn.
-Hyggelig å møte deg. -Gledelig.
Jeg mener alvor.
Jeg kan besøke butikkene i Madrid eller Barcelona under dekke
og lære alle teknikkene dine.
Hører du deg selv?
Du er haute couture, Hubert. Du skal kle Audrey Hepburn.
-Hvorfor må du lære mer? -Hvorfor ikke?
Nei, det er for sent for det.
Du må omgi deg med bra mennesker.
Jeg kan sende noen syersker som kan lære opp dine.
Og stol på din gode smak.
Det har du.
Og be.
-Be? -Selvfølgelig.
Hver ettermiddag tar jeg pause og går på gudstjeneste
i Saint Pierre de Chaillot.
Du burde bli med en dag.
Det kan ikke skade.
Jeg er protestant.
De er kjekke, ikke sant?
Kjekke?
Hvorfor sier du det?
Fordi jeg kan se skjønnhet.
Tror du Givency og Venet...
Du vet...
Jeg vet ikke, og bryr meg ikke.
Jeg liker ikke at du sier sånt.
-Hva sa jeg? -Ikke snakk om det!
La oss finne en taxi.
Nummer 39.
Min siste visning.
Du vet vi vil savne deg.
Selvfølgelig.
Nummer 40.
Ramón.
Hva er galt?
Helt bakerst, mannen med brillene.
Med stripete dress.
Han skriver noe på ermet. Ser du?
Ja, jeg ser det.
Stopp ham når han drar
og tving ham til å vise skjorten.
Forstått?
Unnskyld meg.
-Hei. -Hallo.
-Likte du visningen? -Ja, veldig.
-Utsøkt. Vakkert. -Takk.
Vil du bli med meg et øyeblikk?
-Jeg forstår ikke? -Det tar bare et øyeblikk.
Et lite øyeblikk.
-Greit. Denne veien? -Ja, takk skal du ha.
En flott kolleksjon.
Vil du vennligst ta av jakken?
-Vil du jeg skal ta av jakken? -Av med jakken, takk.
Som jeg sa, jeg har det travelt. Jeg må dra.
Hvilket medium er du fra?
Samme medium som... som alltid.
-Har vært her i årevis. -Vis skjorten.
Hør her, jeg vet ikke hva problemet ditt er!
Kan jeg få se skjorten?
Nei, jeg viser deg ikke skjorten! Ta bort hendene dine!
Vis skjorten!
Vis meg skjorten!
Hva er vi nå? Vanlige bøller?
Ødelegger vi skjorter?
Det var bare ermet. Beklager.
Hva skulle jeg gjort?
Vi kan ikke fortsette sånn.
Skisser av mine design i avisene,
bladene, og nå på ermer?
Det skjer når du begrenser det som publiseres.
Du leker med ilden rundt pressen, Cristóbal.
Skjønner du ikke at hvis disse kopiene spres, ødelegger det oss?
Hvilke alternativer har vi?
Som ikke vil ødelegge oss?
Vi tenker på det som et problem kun for Balenciaga,
men det påvirker hele bransjen.
Dior, Balmain... Det gjelder alle.
Vi må snakke med syndikatet
slik at vi kan forsinke visningene til pressen.
Hva oppnår vi med det?
Vi kan sende kjolene ut til kunder og varehus
før bladene ser dem.
De er nødt til å forstå.
Greit.
Vi kan like godt prøve.
Takk, Nicolás.
"Cristóbal Balenciaga er fortsatt distansert og usynlig,
men det hindrer ham ikke i å bli utnevnt", nei...
"kronet til keiser."
Takk.
"Med Diors tillatelse.
Han selger bedre, men alle følger i fotsporene til Balenciaga.
Det Balenciaga lager i dag vil de andre ha om to sesonger."
Bra, ikke sant?
Nicolás foreslo å ta inn flere aksjeeiere.
Jeg tenkte du kanskje ville...
Mener du det?
Takk.
Du vil ikke angre på det.
Ifølge overføringene internt i selskapet,
fordeles ressursene på følgende måte...
Mr. Balenciaga, 500 aksjer.
Mr. Bizkarrondo, 1493 aksjer.
Mr. De Bareño, to aksjer.
Miss Tamisier, en aksje.
Mr. Esparza, en aksje.
Mr. Leyrat, to aksjer.
Mr. Hommey, en aksje.
Totalt 2000 aksjer.
-Forby pressen? -Nei, ikke forby.
-Bare forsinke. -Hvorfor ikke håndtere dette i retten?
Dior og de andre designerne gjorde det.
Det fungerer ikke.
Jeg forstår, men det dere foreslår er ikke mulig.
Pressen er essensiell, den får alle girene til å fungere.
Spredningen av kopier er prisen vi må betale.
Vel, vi prøvde.
Kanskje vi også bør ta det til retten.
Vi aksepterte det Lucien sa uten motstand.
Hva kan vi gjøre?
Cristóbal, la oss følge reglene.
Vi trenger ro.
Skal vi ta en kaffe og diskutere mer?
Jeg kan ikke, jeg skal møte noen.
-Skal du den veien? -Nei, denne.
Ses på verkstedet.
Jeg sier ikke at de aldri kan komme tilbake!
Jeg vil bare forsinke dem en måned, er det for mye å be om?
Pressen har makt fordi vi tillater det.
-Du forstår det? -Selvfølgelig.
Så hvorfor ler du?
Temperamentet ditt er fornøyelig.
Det er en stor, tom butikk foran motehuset,
det vil være perfekt for det nye motehuset ditt.
Jeg kan låne deg litt penger.
Hva tror du?
Hvorfor gjør du dette?
Hva mener du?
Hvorfor hjelper du meg?
Fordi jeg tror på deg.
Jeg vil aldri kunne gjengjelde tjenestene.
Jeg forventer ikke noe.
Cristóbal, endelig.
Vi må sjekke Fernandos skisser.
La oss begynne.
Har du et øyeblikk?
Ja da.
Jeg så deg utenfor butikken med Givenchy.
Ja, og...?
Jeg vet ikke hva du gjør, Cristóbal.
Agnes og Concha sa de skal til Givenchy neste uke.
Bare i noen dager.
Du tenkte ikke på å si fra?
Beklager, jeg tenkte ikke det var viktig.
Virket ikke viktig?
Du er besatt av forfalskninger.
Du maser på at jeg ikke gjør nok med det,
og så finansierer du og er mentor for
en av de største konkurrentene. Og gir kunder fra Hollywood.
Hva er det med deg og Givenchy?
Jeg vet ikke hva du antyder, Nicolás...
Han har talent.
Arbeidet er bra.
Jeg støtter alltid de som gjør ting riktig.
Det har ikke med forfalskninger å gjøre.
Bare ikke overse meg.
Kan du lukke døren, vær så snill?
Vi vurderer drastiske tiltak.
Vi ønsker å forsinke pressevisningen med en måned.
Og ha en egen visning for amerikanske kunder.
Du vet at du blir kastet ut av syndikatet?
Ja, men vi vil høre din mening.
Du har stor innflytelse i bransjen.
Vil det påvirke forretningen?
Det tviler jeg på, ærlig talt.
Men de vil bli sinte.
Særlig journalistene som må til Paris en måned senere.
Men hva kan de gjøre?
Balenciaga er antagelig det eneste motehuset,
kanskje bortsett fra Dior,
som har råd til dette.
JORDSKJELV I HAUTE COUTURE
BALENCIAGA OG GIVENCHY UTESTENGER PRESSEN
BALENCIAGA OG HANS SKREDDERSYDDE DRESS
BALENCIAGA, DET ER SLUTT
Cristóbal.
Hva er dette?
Jeg oppdaget det via pressen!
BALENCIAGA SNUR RYGGEN TIL PRESSEN
La oss være i fred.
Vær så snill.
Jeg burde saksøke deg!
Jeg ville forstått.
-Men gi meg en sjanse. -Kritikken er enorm!
Hvordan kunne du ta avgjørelsen uten meg?
De vil ødelegge oss!
Jeg snakket med Carmel Snow...
Jeg bryr meg ikke! Bryr meg ikke om Carmel Snow!
Du respekterer meg ikke som venn eller aksjeeier.
Jeg har alltid vært takknemlig for det du har gjort, Nicolás,
men tviler på dømmekraften.
Du setter pengene mine på spill!
Jeg kan gi deg penger!
Hvor mye? Hvor mye vil du ha?
Du kan ikke holde meg fast!
Jeg blir holdt som gissel!
Jeg gjør alt!
Og jeg gjør en god jobb!
Etter det jeg leser, er det bra.
Greit.
La meg gjøre det på min måte!
Du gjør alt.
La meg gjøre det på min måte,
ellers drar jeg.
Det er kun to alternativer.
Jeg gjør det på min egen måte, eller drar.
Jeg føler meg som en fange!
Jeg visste ikke at du følte sånn pga. meg.
Nå vet du det.
Hvis det er sånn, selger jeg aksjene mine.
Jeg vil ikke se skipet synke.
Det synker ikke.
-Det synker ikke. -Hør, Cristóbal.
Jeg er for gammel for dette.
Jeg har ikke barn å ta meg av.
Jeg vil ha et rolig liv.
Jeg er lei for at det ender slik.
Nicolás.
Nicolás!
Jeg kunne ikke gjøre det annerledes.
Jeg er ikke stolt av det.
Det var ikke et svik.
Jeg var blindet av besettelsen om å stoppe kopieringen.
Jeg tenkte ikke på Nicolás sine følelser,
men følte meg begrenset.
Dessuten var jeg overbevist om at avgjørelsen var rett.
Mrs. Rothschild! Baronesse!
Eugenia Sheppard, journalist. Husker du?
God ettermiddag, Mrs. Sheppard.
Hva syntes du om den nye kolleksjonen?
Jeg vet ikke om jeg burde fortelle deg det, men...
-God morgen. -God morgen, monsieur.
Hva foregår?
Eugenia Sheppard skrev om visningen.
Og hva skrev hun?
"Det er beklagelig å måtte skrive
en gjenbrukt artikkel
om den nye kolleksjonen fra en av de beste designerne,
men Balenciaga tvang meg til det."
"'Balenciaga på sitt beste.'
Det var det kundene som fikk være tilstede sa
den to timer lange visningen som fant sted i går."
Det gikk bra, ikke sant?
Nå vil de vite hvordan kjolene de ikke så, ser ut.
Vi får se om det varer.
Avskjedigelsen fra syndikatet. De er rasende.
Folk spør etter Mr. Bizkarrondo.
Hva skal jeg si?
Be dem fokusere på jobben sin.
Vi må begynne å forberede visningen i New York.
Jeg skal snakke med Hubert.
Takk.
Hallo.
Hvordan har du det, Virgilia?
Vil du ikke se på meg?
Hva vil du, Cristóbal?
Vite hvordan du har det.
Nå vil du vite hvordan vi har det?
Du brydde deg ikke da du kastet oss ut.
Det gjorde jeg ikke.
For å være ærlig er jeg sint på dere begge.
På Nicolás også.
Dere har ikke tenkt på meg.
Det er min virksomhet også.
Jeg var med å bygge det opp.
Og på grunn av dere, mistet jeg den.
Hvorfor ble dere ikke enige? Jeg forstår det ikke.
Du kan fortsatt komme tilbake. Det ville gledet meg...
Men på dine vilkår, ikke sant?
Ikke få meg til å le.
Har du lest anmeldelsene?
Alvorlig talt, Cristóbal?
Hør på meg.
Å forsinke visningen for pressen skadet oss ikke.
Tvert imot, det hjalp oss.
Hva snakker du om?
Synes du det er viktig nå?
-Mr... Unnskyld meg. -Helt i orden, bare bli.
Hallo Mrs. Bizkarrondo, godt å se deg.
-Ville du møte meg? -Ja, Renée.
Kan du sende dette hjem til meg?
Jeg tar meg av det.
Mange takk.
Vel...
Jeg skal gå.
Ta vare på deg selv, Renée.
Du også, og hils til Mr. Bizkarrondo.
Ha det godt, Cristóbal.
Farvel.
Så du dem noen gang igjen?
Nei, aldri.
Jeg er ferdig. Ramón?
Ja.
Hvordan er den?
Tja... Hva vil du jeg skal si?
Den er fin.
Men den var fin før også.
Hvis det er greit for deg, liker jeg den bedre nå.
Cristóbal, det er ikke viktig hva du velger.
De er nydelige.
-Du er i slaget. -Nok, nok...
Det er morsomt.
-For en tilfeldighet. -Hva?
Her.
Det samme stoffet. For en tilfeldighet.
Hva er det, Cristóbal?
Jeg liker det ikke.
-Hva er det? Teksturen? -Nei, nei.
Det er ikke det.
Det plager meg at dere har så stor kontroll over designernes arbeid.
Jeg skjønner ikke.
Det er stoffet vi diskuterte forrige gang.
-Det du ba om. -Jeg vet det.
Men jeg var ikke involvert i produksjonen av stoffet.
Hvem vet hvor mange designere dere tilbyr det til?
Gustav...
Jeg vil gi deg et tilbud.
Jeg vil skape et stoff,
du og jeg.
Et stoff som bare er mitt.
Som jeg kan kontrollere.
Hva sier du?
Tekst: Nina T. Aasen