I tidligere afsnit ...
Vent. Jeg er Roberto Da Costa, arving til Da Costa-formuen.
- Hvad kan den freak af julelege? - Aner det ikke. Han brugte ikke kræfter.
- Er du god eller ond? - Absolut en af de gode.
Dine forældre ved det ikke, vel?
Min solenergi minder mig bare om, at jeg er anderledes.
Skulle jeg blive en X-Man? Jeg vil ikke engang være mig selv.
Brisen er væk. Jeg kan ikke mærke den.
Ej heller fugten eller luften.
Effekten lader til at være permanent.
Navnet er Forge, Storm. Jeg var venner med Charles Xavier.
Jeg vil gerne hjælpe dig med at genfinde det, du har mistet.
Gambit fandt lidt mere. Prøv den med fløde i.
Det er sødt af dig, Remy, men vores nye chef kom dig i forkøbet.
Tre skefulde sukker.
- Jeg vil godt bestille en cappuccino. - Jeg skal give dig noget at bestille.
Efter morgenmaden skal X-Men stille til træning i Farerummet.
Vi må være klar, hvis Mister Sinister kommer igen.
Vores yngste medlem fortjener vel at blive fejret på sin 18-årsfødselsdag.
Jeg er enig med den blå hårbolle. Tøsen fortjener det.
Jubilee vil opleve flere fødselsdage, hvis hun lærer at mestre sine kræfter -
i en verden, der foragter hende.
Der er vist en, der aldrig fik en pony af farmand.
Mine forældre døde, da jeg var barn.
Hvem har to tommelfingre fulde af fyrværkeri og fylder 18 i dag? Mig!
Tillykke med fødselsdagen, søde. Vi har nogle overraskelser til dig.
Men hvordan vil du selv gerne fejre den store dag? Vi er lutter øren.
Det kommer næppe som et chok, men lad os tage ned i spillehallen.
Det bliver ligesom i gamle dage. Hvad synes I?
"Skulle magnetismens mester blive set på en bar for barnagtigt bavl?"
Hvor er det strengt! Må jeg ikke få bare én dag, -
der ikke handler om professoren eller Jeans klon eller Cyclops' kontrolmani?
De er her ikke engang, fordi de absolut skal lege politikere i FN.
- Genoshas indtræden i FN er vigtig. - Som om. Min fødselsdag er vigtigst.
Spiller du faktisk videospil? Det er temmelig afgørende.
De eneste, der hader videospil, er dårlige til videospil.
Men det der er faktisk ikke mit. Jeg har aldrig før hørt om "Motendo".
Det må være en af Rogues overraskelser. Lad os spille.
Jeg vil hellere fortælle min mor, jeg er mutant, end spille det der.
Hvad gør den?
Hvad er klokken?
Hvor længe spillede vi? Jeg går ud fra, jeg vandt.
Vent.
Hey, slip ham!
Hvor er skolen blevet af?
Hvordan er vi kommet ind til byen så hurtigt?
Åh nej!
Det ville være noget nemmere, hvis du brugte dine kræfter.
Hvad nu hvis der er kameraer, og mine forældre så mig i tv?
Tror du virkelig, alle er travlt optaget af dig?
- Vent, det kunne være en fælde. - I en telefonboks? Vældig kreativt.
Er vi i Genosha?
Men Genosha, som det var for længe siden. Hvad pokker?
Jeg var fanget her sammen med Storm, Gambit og andre mutanter.
- Gjort til slaver af Bolivar Trask. - Ham, der skabte Sentinellerne?
Det var ikke mig.
Måske var det hende.
Var det dig, Læder-Lone, der ringede til os tidligere?
Systemfejl. Systemfejl.
Som et cyberpunkfatamorgana.
- Vi er totalt havnet i et videospil. - Hvad er vi?
Lyt til den unge dame. I er totalt havnet i et videospil.
Lige hvad jeg havde håbet på. Klassisk Jubilee.
Hvad i himlens navn er det der?
Mojo, stjernepsykopat og udenjordisk tv-producer, der lever af seertal.
Mit største hit? At lokke X-Men i komplicerede dødsfælder -
som underholdning for mine slaver ... Undskyld, kontraktbundne publikum.
Har du været på kur?
Du bemærkede det. Der er røget lidt af sidebenene.
Det har været et hæsligt 3. kvartal, og det kan tydeligt ses.
Seertallene er raslet ned, -
og jeg tørster efter den næste store succes.
Det er derfor, jeg har skiftet til videospilbranchen, -
fremtiden inden for åndsforsnottelse.
Du er ikke bare med i et videospil, min ven. Du er stjernen!
Spiller 1 i min første blockbusterudgivelse, -
hvor alle baner er baseret på dine minder.
Mig? Fedest.
Store navne er formuer værd. Dazzler skulle noget andet.
Derfor er du min gamertøs i gamerland. Du kan nå ud til de unge.
Forestil dig en Motendo, hvor "Mo" står for "Mojo", -
i alle hjem, i alle verdener, i alle dimensioner, -
der suger liflig energi ud af hjernen på alle, der spiller.
Jeg vil regere både galakserne og det 18-til-45-årige segment.
Hvad hvis vi nægter at spille? Intet af det her er jo virkeligt.
Jeg vil nødigt skræmme jer med, at dør man i spillet, dør man rigtigt, -
men sådan er reglerne.
Få så ja-hatten på, eller I bliver droppet som et one-hit-wonder.
Det er drømmelivet, Jubilee. At være ung for evigt og aldrig blive voksen.
Tænk over det, Jubes. De gamle X-Men er totalt oldschool.
Hvem bestemmer? Magneto. Storm er i en anden verden.
Summers og Grey skal skilles. Det er ikke X-Men!
Du er mine X-Men, Jubilee, så -
lad spillet begynde!
Den loader. Sådan.
Holdt, mutant!
Gisp!
Det Vilde Land?
- Hvordan gav du mig liv? - Det var ikke mig.
Nu gør hun det igen.
- Patch den fejl, Spiral! - Det var dig, der fyrede support.
Fordi de ikke patchede fejlen! Og knyt så. Det er min yndlingsbane.
Jeg har set det her sted i nyhederne.
Magnetos base fra hans tid som ond. Jeg lod, som om jeg hadede mutanter.
Min mor tog dem i forsvar, men jeg så, hun var bange.
Så jeg sagde, de var freaks, og at menneskene ville vinde.
Det var en enklere tid.
Nu koster blikknold rundt med os og bestemmer over min fødselsdag.
Vi må se at finde en udvej.
Hvorfor? De her baner gør mig helt nostalgisk.
Jubes, det her er ikke virkeligt.
Før eller siden må du blive voksen. Ellers tromler virkeligheden dig ned.
Roberto!
Al den snak tager jo en evighed. Det er tid til en bosskamp!
Jeg er Magneto.
Robertos liv er næsten væk. Han er ved at dø.
Han har et angrebsmønster ligesom alle bosser.
Jeg skal bare vente på, det gentager sig.
En gang til.
SEJR!
Roberto!
Åh nej, det sker bare ikke.
Er det et ekstraliv?
Hvordan er det havnet der?
Spiral! Jeg sagde jo, du skulle rydde hende af vejen!
Døde jeg? Var jeg død?
Gudskelov. Jeg troede, jeg havde mistet dig.
Jeg fandt et ekstraliv. Der er nogen, der hjælper os.
Jeg taler ikke vredt portugisisk, men jeg ved det godt.
Jeg kvajede mig gevaldigt.
Men det lykkedes mor her at tæve gamle Magneto.
Kryb for magnetismens herre!
Det er ikke nødvendigt at sige tak, når man er blandt venner.
Jeg hackede jer ud af spillet og ind på Mojos broadcastserver for at købe os tid.
Hun står i ledtog med Mojo.
- Luk arret, Da Costa. - Luk arret, Da Costa.
Vi har som sagt kendt hinanden længe.
Vi må afsted. Den laskede tyran kan loade ind her når som helst -
og sende os ind i spillet igen.
Jeg har lige et par spørgsmål. Forklar det hele!
Et nyt spil skal testes, men det var for risikabelt at bruge jer konstant.
Så Mojo lavede betatestere, digitale kopier af mig.
Der er kun mig tilbage. Jeg har råspillet alle banerne.
Genoplevet glanstiden et utal af gange. Deraf håret og rynkerne.
Inden Mojo lukkede betaen, fandt jeg en programfejl og hackede mig herind.
Selvfølgelig har mit spil snydekoder. Det er typisk mig.
Jubilee, jeg ved, en del af dig helst vil blive her.
Det er rart at vide, hvordan alting ender.
Ingen overraskelser. Alt bliver ved det gamle. Men det er ikke noget liv.
Livet byder ikke på snydekoder eller ekstraliv, -
men på venner og familie, på kærlighed, tab og masser af håb.
Livet er en kæmpe risiko, og den er din. Løb den.
Magneto havde altså ret?
Ja, men én ting tog han fejl af. Videospil styrer.
Nå, skal vi smadre Mojos spil og få jer turtelduer ud herfra?
To Jubilee'er? Snyd!
- Han har vist droppet slankekuren. - Fint med mig. Jo større de er ...
Jo højere knald!
- Kan jeg det der? - Og mere til. Bare vent.
Hvad siger folk til reklamer midt under et videospil?
Fik ham!
Ro på, cowboy. Det er ikke forbi, før den fede despot har sunget.
Det er på tide, I bliver slettet!
Det er muligt, I sletter mig i dag, men så nakker jeg jer i rebooten!
JUBILEE VINDER!
- Roberto, du kunne ... - Ja, jeg løb en risiko.
Storm, så er der mad.
Min fars bisonchili.
Magert kød lader krydderierne trænge bedre igennem.
Det er venligt af dig.
Charles Xaviers venner er mine venner. Jeg skylder den mand uhyre meget.
Det gør vi alle sammen.
Hvordan kan en mutant opfinde alt, hvad han kan forestille sig?
Jeg bruger dele af hjernen, der er inaktive hos mennesker.
Jeg kan se nye sammenhænge, som en professorterning på autopilot.
- Eller bare et geni. - Ikke hvad livet angår.
Men mangler du en smart brødrister eller en mutantkraftbeholder ...
- Eller en skål lækker chili. - Nemlig. Så bare kom til mig.
Må jeg spørge?
Jeg var soldat, og der var krig.
Jeg savner at svæve og vinden i håret.
Den kan helt tage pusten fra mig, men friskheden er det hele værd.
Dine mutantevner har tilladt dig at hele dig selv. Sikken velsignelse.
Der var nu ikke noget at hele. Jeg bare tilpassede mig og brugte min kreativitet.
Lad os ride en tur.
Nu er det dig, der er kreativ.
Følg nu med. Jeg bygger ikke en hurtigere hest til dig.
Hvor ubehøvlet.
Gudinden overlevede. Er her ikke smukt?
Jeg har før set den ugle svæve omkring. Måske er han ligesom vinden.
Månen påvirker tidevand og temperatur, hvilket sender vinden hid og did.
Her slår vinden aldrig om. Den blæser altid mod øst. Fastlåst ligesom uglen.
Du ved om nogen, hvor hurtigt vejret kan slå om.
Jeg bør kunne gengive dig dine kræfter ved at modsatrette X-Cutioners stråling.
Men det kræver en maskine, der kan kanalisere energien.
Du har hørt efter. Den sidste brik faldt på plads for mig under vores ridetur.
Som jeg sagde, er det sundt at være udenfor.
Er du klar?
Okay, Ororo, prøv engang.
Vind, adlyd min befaling.
Jeg er Storm, elementernes betvinger. Rejs dig, vind, og flyt ørkensandet!
Jeg beder dig, vind ...
Hør mig. Jeg beder dig!
Det sker bare ikke, Forge. Det kan ikke være rigtigt.
Jeg ved det, Ororo. Jeg ved det.
Du arbejder stadig på maskinen.
Hvorfor er det så vigtigt for dig at hjælpe mig?
Storm ...
Efter krigen havde jeg ikke ressourcerne til at bygge det, -
jeg så levende forestillede mig.
Forsvarsministeriet tilbød at hjælpe mig, -
hvis jeg hjalp dem med at bygge nogle apparater.
Apparater, der kunne bruges til at neutralisere farlige mutanter.
Nej, nej, nej ...
- Har du lavet dem her? - Nej, det har en skotsk forsker.
Ud fra mine tidlige tegninger. Jeg havde forladt staten inden.
Du burde om nogen kende faren ved at stole på politikerne.
Det er ikke fair. Jeg var såret, fortabt, bitter.
Jeg gav op.
Havde jeg fortalt dig sandheden, ville du ikke have ladet mig hjælpe.
Så du stak mig en løgn.
Det var ikke løgn, det hele. Det her er ikke nogen løgn.
Nej. Det kan du lige vove på.
Om så jeg levede evigt, ville min grænseløse fantasi -
aldrig kunne forestille sig noget så fuldendt som dig.
Din fuldendte bodsgerning.
Du er en gudinde.
Med eller uden kræfter. Kan du da ikke se det?
Ororo, se på mig.
Jeg siger det denne ene gang, så kan du gå eller blive.
Jeg elsker dig.
Du ville gøre mig til gudinde. I stedet har du skabt en tåbe.
Ororo!
- Jeg var lige på vej op efter dig. - Hvordan er jeg kommet tilbage hertil?
- Ved alle himle! - Skrub ud af mit hus, dæmon!
Er dette døden?
Nej.
Du lever. Skuffet.
Fanget. Hjemsøgt. Forpint. Fortvivlet.
Jeg næres af pinsler.
Og jeg, Adversary, -
lader ikke et måltid gå til spilde.
Tekster af: Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service