Detta har hänt...
Mister Sinister! Du är ute efter vår son Nathan!
Det är ett teknoorganiskt virus som förökar sig snabbt!
- I din värld kanske han kan botas. - Kraften räcker bara till en resa.
Så vi kan inte följa med.
- Mitt nästa liv blir mitt. - Ta hand om dig, Jean.
Kalla mig Madelyne Pryor.
Charles Xavier anförtrodde mig sin dröm.
Ni behöver inte älska och acceptera oss som era egna.
Acceptera bara att vi delar en värld och att vi har rätt att leva i den.
Vi ska förhandla om att ta in mutantnationen Genosha i FN.
Vi borde göra som professorn och ge Erik en chans till.
Skulle ditt team lita på dig om de visste?
Var det kärnvapenprover-
eller var det naturen själv som ville förändra mänskligheten?
De blir kallade freaks och monster-
men över hela planeten är de kända som mutanter.
Vi ser oss själva som missförstådda.
Som tur är har vi en ansedd journalist som ni på vår sida.
Jag är glad över att få intervjua en berömd forskare som ni, dr McCoy.
Man kan rodna, även i blått.
Här, i Westchester County, ligger ett diskret gods.
Det är X-Mens hem och en mutantskola, grundad av den framlidne Charles Xavier.
Vi har inte vanliga lektioner, utan mer praktik-
med dödsmaskiner och vampyrdinosaurier.
För många X-Men är skolan det enda hem de minns.
De passar inte in.
De är bortglömda och vill känna tillhörighet.
Men i dag kan de känna sig hemma här-
när FN formellt erkänner mutantnationen Genosha.
Det tar en evighet.
Gambit, om vår nya Blackbird skulle krångla-
är du den enda här som får problem med tyngdkraften.
Knip igen näbbarna och titta där!
De har renoverat sen Gambit var här senast.
Är det X-Men?
VÄLKOMNA X-MEN!
- Mina vänner! - Kolla in dig, tjejen!
Det blev glada miner när vi fick höra att Madelyne Pryor blivit en höjdare.
Rådet ville ha nån från X-Men, och ni hade en Jean i reserv.
Två är bättre än en och långt bättre än tre, för det mesta.
Ursäkta Gambits omognad. Han ville följa med när Rogue skulle hit.
Jag tillstår att magnetismens herre blev förvånad av en FN-inbjudan.
Ja, det kallas tydligen "framtiden".
Magneto, rådet vill tala med dig före kvällens festligheter, helst privat.
Vad ska vi göra, då?
Lägg av! Snacka om att bli tagen på sängen!
Kurt Wagner! Läget, Pälsbollen?
Mina vänner!
Vi turistar under rådets pratstund.
Kurt anslöt sig till arbetet med religionsfrågor.
Bara skåda stadens alla underverk!
Hoppas att han lämnade mördarmunkarna i klostret.
En sanningssägare som alltid, Gambit.
Vi har mycket att ta igen sedan vårt gotiska äventyr i Alperna. Kom!
Inget här skulle vara möjligt utan X-Mens idoga arbete.
Så fint! Precis som han sa.
- Vem? Professorn? - Ja... Just det.
Han sa att vi skulle få en plats att kalla vår.
Det är mer än en plats.
Det är ett hem.
Du tar bra betalt!
En nations födelse är aldrig problemfri.
Strunta i honom. Han är den evige pessimisten.
Eller så ställer Gambit frågorna ingen annan vågar.
Som varför Magneto plötsligt höjs till skyarna?
Du har inget vidare pokerfejs, Gambit.
Lägg dig inte i, Pälsbollen. Jag bad inte om en präst.
Det krävs ingen präst för att se era själar röra vid varandra.
Hon vill röra på annat sätt.
Ni amerikaner är så teatrala!
Livet i närbild till fiolmusik. Det är såpoperornas fel.
Gänga er och få det ur världen.
Min sort får aldrig villan och vovven. Vi har inte tid med kärlek, för all synd.
Ingen kärlek utan synd. Kärleken mäts av det vi förlåter.
Jag är här med Scott Summers, även känd som Cyclops.
Förvånar den politiska nyheten dig?
Är det nåt vi X-Men har lärt oss så är det att man ska förvänta sig det oväntade.
Solbrillorna stör ljuset. Kan du ta av dem?
Nej, tyvärr inte.
Som teamledare...
Vi kan väl prata om dig och Marvel Girl? Ni lär vara alfaparet.
Intergalaktisk kärlek.
Jag måste bara fråga, när insåg du att hon var den rätta?
Skippar du frågor?
Hur intervjuar man nån som inte kan skilja på sina och sin klons minnen?
Att återbekanta mig med mina psykiska krafter känns märkligt.
Som en väns ansikte ur alla vinklar utom den man minns.
Det här nyllet har inte förändrats på hundra år.
Jag har så många minnen, så många med Scott.
- Pratar ni fortfarande inte med varandra? - Han sörjer sin son.
Men att han undviker mig väcker minnen.
Vi var i Nevada, och jag hade fått en varelses krafter.
- Phoenix. - Visst ja, du var där.
Jag tog med Scott på picknick.
Hon verkade nervös när jag bjöd ut henne.
Han var rädd att Phoenix hade förändrat mig. Jag ville lugna honom.
Jag ville visa att allt var som förr.
Hon var samma yrväder som slog böckerna ur händerna på mig i skolan.
Men jag hörde redan universum tala till mig.
Som Scott gjorde förr, via vår telepatiska koppling.
Hon snäste åt mig, och drog av glasögonen som blockerar min kraft.
Jag behövde förankra mig för att inte lyda instinkten att ge mig av, ut i universum.
Inget hände. Jean använde Phoenix kraft för att blockera mina ögonstrålar.
Vi såg varandras ögon.
De förankrade mig, gav mig fokus.
Hans ögon fick mig att stanna, men nu...
Jag vet hur man drunknar i minnen. Paddla vidare.
Håll dig i rörelse, annars drar det förflutna ner dig.
Jag glömmer hur många soluppgångar du sett.
Jag har bara sett en av dig. Bara en.
Logan, jag är...
Du är Jean Grey och han Scott Summers.
Det råkade du glömma ett ögonblick.
Gå och snacka med den förvuxne pojkscouten nu.
Ditt senaste äventyr är ju föräldraskap.
Jean och jag har inga barn.
- Inte? - Nej.
Märkligt, jag läste att "Nathan Charles Summers" var född.
Hans föräldrar var Scott och Jean Grey Summers.
Han föddes på Westchestersjukhuset, där en dr Bryans sa att Rogue...
Den jäveln vägrade att förlösa... Han kallade min son missfoster.
Jag är här för att ge X-Men chansen-
att visa världen att ni mutanter är som vi, normala.
Men du väljer att ljuga, varför då?
- För att ni är normala. - Ursäkta?
För att ni är normala, och otacksamma.
Vi riskerar våra liv för er, mot onda mutanter, robotar och rymdvarelser.
Jag lämnade bort honom för att ni inte tackar oss.
Jag måste uthärda frågor, bevisa att jag är en person!
Jag ljög för att vi inte är som ni.
Tack och lov för det. Utan oss vore ni döda.
Senare tids händelser har varit vår ras till gagn.
Nu har vi alla fått en röst, äntligen.
Den måste vi göra hörd, som ett enat samfund.
Vad rör det mig och mina X-Men?
Vi behöver ett stiligt ansikte som inger respekt, en "kung".
Försiktigt, miss Frost. Han kan få idéer.
Vems goda idé var det med en människa i rådet?
Var inga andra gnällspikar lediga?
Moira är på mutanternas sida. Vi har enats om titeln "kansler".
Vill detta råd av hämningslösa strebrar-
se mig styra över Genosha? Skrattretande.
Man kan påstå, som många tyvärr gör, att vi inte vore här-
utan dig och din pr-grej.
Har vi ingen bättre lämpad för mänsklig diplomati?
Jo, men Charles är inte här.
Jag kanske inte gillar det, men Charles anförtrodde X-Men åt dig.
Första gången han nämnde sin dröm var i en bar i Tyskland. Jag hånade honom.
Var han sentimental eller självmords- benägen? Båda ledde till en förtida grav.
Han log det där irriterande, hemliga leendet.
"Magneto, alla stora drömmar är värda att dö för."
Vi trodde att vi skulle dö innan mänskligheten accepterade oss.
Som Moses dröm om Heliga landet skulle vi aldrig se vår gå i uppfyllelse.
Magnus, jag är ingen Jean Grey, men jag vet vad professorn skulle ha sagt.
"Det är dags för större drömmar."
Jag accepterar, på ett villkor...
Jag borde ge dig en snyting!
Att jag blir din drottning betyder inte att vi är ihop.
Det är enbart politik.
Jag, mutanternas starkaste förespråkare-
och du, som bara behöver röra någon för att känna deras smärta.
En sann och empatisk ledare.
Var det din plan - att få alla att gilla dig och sen ta över?
Det var Xaviers plan. Därför gav han mig X-Men.
En sista chans att infria det löfte vi gav varandra för så längesen.
Men jag behöver hjälp.
Tror du inte att jag fattar? Det handlar inte bara om er två.
Jag förnekar inte min kärlek.
Gambits och min kärlek till dig helar oss och är därför inte förgäves.
Det vore en ynnest att ledas av dig.
- Hur kunde jag bli så arg? - Ilska är normalt, även för mutanter.
Ibland måste man ge efter.
Vissa saker är värda att hålla fast vid.
Beskriv honom för mig, beskriv Nathan.
Jag ser honom överallt.
I alla ansikten jag möter på gatan.
Jag ser inte färger, men i tankarna...
...ser jag stora, bruna ögon och rufsigt, rött hår.
- Det påminner mig om... - Om oss.
Tänker du säga: "Jag kan förklara"?
- Jean! - Ursäkta oss, Madelyne.
Är det något på tok, miss Pryor?
Förlåt, tankarna gled i väg.
Ja, tankar på glid.
Telepatin var vår grej, Scott!
Låt mig förklara!
Förklara vadå? Jag vet vad jag såg.
- Jean... - Hur länge har det pågått?
Nån månad, sen hon flyttade utomlands. Men det är slut.
Åk till Genosha och var med min klon.
Oj då.
Det du såg var min förvirring, Jean, och sorg.
Hon är min sons mor. Det är allt jag vet med säkerhet.
Älskar du henne?
Jag älskar er båda.
Hela galaxer kallade på mig, men jag valde dig!
Sen skär Sinister ut en del av mig som du älskar.
Det var inte kärlek, utan ego. Vem är du? Ledaren, fadern, maken?
Du misstror ju dina minnen. Älskar du mig?
Min kärlek är allt jag minns genom smärtan och vansinnet.
- Minns eller känner? Välj! - Lägg inte det på mig.
Älskar du mig, eller är jag bara ett fint minne?
Jean! Vad hände?
Hej på dig.
Jag förväntade mig inte dambesök. Vad är det, min kära?
Du bör nog sätta dig ner.
Det hände efter att jag rymt från pappa.
Min onda mor hjälpte mig med mina krafter.
Hon kände nån som kunde "hjälpa" mig, en kollega.
Han verkade snäll och hjälpsam.
Men inte på det sätt jag trodde.
Han pratade om hur speciella mutanter var.
En dag skulle vi få egna städer och kulturer.
Han hade planer, Remy.
Mutantkonst, mode, dans...
Han visade att det inte bara handlade om min kraft.
Det kunde bli mer än så.
När vi insåg att hans magnetkraft skyddade från min beröring-
då började andra saker hända.
Sen såg jag smärtan i honom, som forsande vatten.
I vår relation fanns det inte plats nog för bådas demoner.
När jag gick med i X-Men sa Erik att jag inte fick förlora en familj till.
Han låtsades som om det aldrig hade hänt.
- Det gjorde vi båda. - Antar du hans förslag?
Genosha har visat oss att förändring inte är nåt att vara rädd för.
Det var för att få en större och bättre roll som jag gick med i X-Men.
Du ville inte berätta om oss, och det respekterade jag.
- Jag spelade min roll. - Och jag min, med allas förväntningar.
Var gång jag såg på dig såg jag allt jag inte kunde göra.
- Som att berätta för Gambit? - Jag kan inte röra dig!
Ditt hjärta slår för mig, men jag kan inte känna det.
Du fyller allt du rör med energi, men inte mig.
- Vissa saker når under huden. - Inte det här.
Dåren krossar ditt hjärta.
Gambit känner alltid till oddsen.
I det här spelet, ja. Tills dess får vi vara vänner.
Bara vänner.
Vill min stilige cajun ha en drink?
Sprit gör inte andra mindre stiliga.
Samla rådet för samtal.
- Vad gäller det, dr Cooper? - Är det din klänning?
Min åklagare är nog missnöjd med valet av kansler.
Men Genoshas självständighet blir nog skyddad och älskad-
som alla FN-länders.
- De låter inte terrorister leda dem. - Nej, men ledarna får vara terrorister.
Lugnar det dig, så accepterade Magneto om en annan i X-Men styr vid hans sida.
- Rogue. - Vad svarade hon?
Stäng av musiken!
- Vad är det? - Madelyne.
Tack för dansen, raring, men Remy hade rätt.
Vissa saker når djupare än huden.
Stäng av musiken och få ut alla!
- Stäng av musiken! - Cable?
Alla måste ut! Han kommer!
- Vem? Vad händer? - Kritiskt fel. Kropp återkallad.
Nej! Inte igen!
Dina ögon... Du klarade dig.
Du överlevde.
Förlåt mig, mamma.
För vadå?
Vad i hela fridens namn?
Rogue! Ta dig till trädgården!
Avliva mutanten.
Rogue!
Remy.
Han lever. Du också.
- Hur många, Gambit? - För många.
Så många. En Sentinel i Godzillaformat.
Ger man sig på den dör man. Den får inte en skråma.
Vi evakuerar folk, men alla Morlocks är fast i bukten-
under monstrets buk, och vi kommer inte åt dem.
Vi gav vårt löfte.
Fort! Trädgården är där!
Mutanter funna.
Jag lockar den ifrån trädgården. Rogue leder Gambit till Morlocks.
Rädda alla ni kan. Ingen ska behöva undra om vi hade kunnat rädda fler!
Jag är inte mycket för roulette.
Då tycker jag att vi kryddar reglerna lite.
De skall bli hämnade!
Lugn. Leech vet att Callisto hittar oss.
Om inte hon, så gör Magneto det.
Han lovade att Leech skulle slippa vara rädd.
X-Men är inte Morlocks vänner.
Mutanter funna.
God kväll, mina vänner! Den här vägen.
Omegahot upptäckt.
Nej! Det är för farligt!
Våga inte, Erik! Hör du det?
Han försöker skydda oss, Rogue.
Var inte rädd.
Omegahot avlägsnat.
Gambit synar dig, och höjer insatsen!
För oddsen är alltid på min sida!
Mutantinkräktare neutraliserad.
Gambit var namnet, min vän.
Minns det!
Hur många?
Hur många, för tusan?
Jag upprepar, för nytillkomna tittare, oavsett vad ni anser om världsläget...
...måste jag varna er för obehagliga bilder.
Raring...
Jag känner inte dig.
Översättning: Gustaf Lundskog