I tidligere afsnit:
Vi må få Magneto til at rette op på skaden, før den bliver permanent.
Magneto ændrer ikke holdning, bare fordi vi beder pænt.
Manden har erklæret kloden krig. Hans dag kan kun ende på én måde.
Rogue, vi to og Blåt Team tager ud og finder Magneto.
Storm og Jean fører Gult Team mod Bastion i hans hovedkvarter.
Hvor mange af jer vil ofre livet for Xaviers fremtid?
Jeres professors drøm er død, så jeg tilbyder jer en ny.
Rogue, nej.
Roberto?
Forge!
Nathan, stop! Sinister styrer dig, ligesom han styrede din mor.
Min rigtige mor var en eminent telekinetiker.
Den slags springer sjældent en generation over.
Jeg må kapre hans kræfter for at reparere Jorden.
Nej, Magnus! For himlens skyld, gør det ikke!
Du er jo selvmorderisk. Eller måske sentimental.
Begge dele kan blive din død.
Ville vi være her og hjælpe til, hvis vi tænkte på vores egen overlevelse?
Vi tænker på andre. Det gør de fleste.
- Og hvis mutanter findes ... - Det gør de ikke.
Hvis de findes, vil de så ikke bruge deres evner til at forbedre verden?
Folk ønsker ikke at forbedre sig.
De er allerede bedst på alle punkter. Det bedste folk, den bedste tro ...
De skændes sågar om, hvem der er det bedste offer.
Det er dystre tider. Du bør undgå at lyde, som om du selv er mutant.
Hvad hvis jeg er?
Så skynd dig i skjul, før nogen får lyst til at oprette lejre.
Jeg er mutant.
Telepat og tankelæser. Jeg kan styre andre.
Knægte deres vilje.
Metal. Det knægtes af min vilje.
Har du mødt andre?
Jeg har mødt adskillige. Mange var alene og bange.
- Og de vil blive frygtet. - Lagt for had.
Ikke hvis vi hjælper dem til at værdsætte deres evner -
og viser verden alt det, vi har tilfælles, fordi vi er anderledes.
Ak, min nye ven.
Min erfaring siger mig, at sind er sværere at knægte end metal.
Erik?
Erik!
Rogue.
Charles, du er sunket chokerende dybt, -
men hvor er det dog forudsigeligt.
Velkommen til dit sind, Magnus.
Dette er et overgreb.
Du erklærede menneskene krig og vendte mine X-Men mod hinanden.
Du lod dine pinsler oversvømme verden.
Og Logan ...
- Han ville have myrdet mig. - Alt for mange er døde, Magnus.
Men vi kan gøre en ende på det og genoprette Jordens balance.
Hvorfor skal du altid forsvare dem, der er os genetisk underlegne?
Ønsker du, at Bastions cyborger genoptager deres pogrom mod os?
- Skal vi leve i en mørklagt verden? - Evolutionen trives i mørke.
Giv Jorden strømmen tilbage, eller jeg kaprer dit sind og tvinger dig.
En sådan mentalmanøvre risikerer at splintre begge vores sind.
Så lad dog fornuften råde. Jeg bønfalder dig.
Skru din nostalgiske tryllekunst tilbage til min barndom, -
og se, hvad der skete, -
da min landsby brugte fornuften, mens andre brugte kampvogne.
Så må du tilgive mig, Magnus.
Charles, stop!
Er det ikke poetisk, hvor uundgåelig min vision er?
Professor Xavier må bane vejen for min drøm for at opfylde sin egen.
En drøm, der er lige så vanfør som drømmeren og dømt til at dø.
I mutanter var også fortabt ved fødslen. Neandertaleren 2.0.
Dødfødte fusere, der kæmper mod strømmen -
og udpiner jer selv, så tidevandet lettere kan drukne jer.
Se mig.
Fremtidens tidevand ...
... trods denne dims, I ville bruge til at kappe båndet til mine skabninger.
Dine skabninger er fanger tvunget af uvidenhed og frygt ...
Hank!
Havde professoren taget mig til sig, da min mor bønfaldt ham om det, -
ville jeg hænge her sammen med jer misfostre i fredens og tolerancens navn.
Et selvmord for lighedens skyld.
Allerede dengang havde skæbnen min ryg.
Charles Xavier ville hjælpe dig, men din mor var for bange.
Du ville have været en af de første ...
Fjern dine beskidte grabber!
Jeg bad ikke om at blive født med denne programmering, -
med denne iboende skæbne.
Ingen vælger at blive født, Bastion. Vi må ikke klandre dem for at være til.
Forsøgte du lige at appellere til min menneskelighed? Se på mig.
Endnu en grund til at indlede sidste fase af Operation Nultolerance.
Er slaveri og folkedrab ikke nok?
Som jeg sagde til dr. Cooper, før hun forrådte mig og sine egne:
Folk er gode. Alt for gode.
For at beskytte menneskeheden må jeg beskytte menneskeheden mod sig selv.
Mod pladderhumanismen, der fælder tårer for den sidste pryglede hund.
Mod at se sig selv i dem, der vil bruge den selvsamme humanisme mod dem.
Tolerance er udryddelse.
Men empati er endnu værre.
Apropos medlidenhed ... Den lille dreng, der rejste i tid.
Dine forældre smed dig vel væk for ikke at skulle opfostre en smutter.
Klonen var synsk.
Hvor mange gange har du forsøgt at stoppe mig -
og forsøgt at redde dine to-i-én-mødre?
Få ham til at tale, Sinister.
Hvor mange gange, min sprællemand?
200 gange. Men hvordan har din mor det, Sebastion?
Tiden fortæller alt. Det ved du. Affind dig med det, den røber.
Jean Grey og Madelyne Pryor. Ikke Phoenix, bare døde.
Igen. Ligesom dig.
Hvad nu? Du havde lovet mig hvalpen som belønning, Bastion.
Der må statueres et eksempel. Cable vil gøre alt for at forhindre fremtiden, -
for han er lige så blind som sin taberfar og dømt ...
Måske skulle I to have lyttet til, hvad tiden har at sige om min mor.
Jeg er Phoenix!
Hank havde ret.
Primærsentinellerne er ikke din familie. De har ikke valgt at blive hadets slaver.
Forsvar din herre.
Havde du tænkt dig, at denne opvisning skulle kunne gendanne din fortid?
Så har du ikke tænkt dig om.
Sinister, jeg tænker konstant.
På alt det stjålne mutant-dna, -
du ville splejse sammen og holde ungt og relevant.
Men Phoenix brænder det overflødige væk.
Al vores frygt og usikkerhed.
Nej!
Vis mig det. Vis mig mit ansigt.
Det ser ud som før.
Jean!
- Jean, dine kræfter ... - Phoenix-kraften er væk nu.
Men jeg kunne mærke, hvordan den trak mig tilbage -
for at beskytte min søn.
Hvad har du gjort ved mig?
Mine Sentineller og jeg skulle redde fremtiden, -
men nu har du beseglet menneskehedens skæbne.
Tænk over det, Nathan.
Jeg kunne have benyttet slaver, lejre eller dødsmarcher.
I stedet udslettede jeg Genosha på 4621 sekunder.
Jeg vil flå klippen ned fra himlen og kaste den til Jorden -
og vise menneskene samme nåde, jeg viste din klonmor. En hurtig død.
Strømmen kom igen, og de to gik ud som et lys.
Hvorfor vågner de ikke?
Magnus ...
Magnus.
Er du all right?
Hvem er Magnus? Hvem er du?
Jeg er lærer, og jeg er her for at hjælpe dig væk herfra, -
inden elementerne opsluger os.
Hvor er vi? Hvordan er jeg endt her?
Det kan jeg vise dig, men du er nødt til at stole på mig.
Først da kan jeg hjælpe dig med at slippe væk.
- Deres pulse er gudskelov stabile. - Det er Wolverines også. Indtil videre.
Du vover ikke at knuse hendes hjerte. Vær den bedste til det, du gør. At hele.
Vi fragter de sårede til Muir Island og hjælper Jean og de andre ...
- Scott! - Jean! Hvor er Nathan?
Scrambleren virkede, men Bastion ...
Har han gjort ham fortræd?
- Jean og Scott, kom ind. - Professor, De er meget svag.
Mit mentalangreb knuste Magnus' psyke.
Jeg må genskabe den, før smerten fortærer hans sind.
- Hvis jeres mentale bånd består ... - Går begge vores sind til grunde.
Det her er Magnetos skyld. Vi vil ikke miste Dem igen.
Hvis verden skal reddes, må vi ikke miste ham.
Professor!
Scott, Bastion er på vej mod jer. Han vil styrte Asteroide M til Jorden.
Forge og Beast arbejder på at få os derop.
Han er mere end kød eller metal. Mere end ustoppelig.
Bastion er den inkarnerede fremtid.
Hvis den her stenklump falder, eksploderer tyngdekernen.
Jean og Storm kunne ikke stoppe ham.
Skærm os, Vorherre. Til dig sætter vi vores lid.
Vi ved begge to, hvordan det vil gå mig.
Jeg lærte først at bruge mine kræfter i går, så ...
Hør her, Romeo. Nok er oddsene dårlige, -
men kortene er altid i X-Mens favør.
Hans navn var Gambit. Husk det!
Roberto da Costa, den arveløse arving.
Navnet er Sunspot.
Det lyder helt sikkert federe.
Mens himlen står i flammer, kæmper statsledere for at undgå dommedag.
Asteroiden er en trussel mod kloden.
- Mutanter forstår kun ét sprog. - Hr. præsident, tyngdekernen.
Robert, stemmer du ja, -
- må du bede til, at vores børn læser deres skolebøger grundigt, -
- for kun historien vil kunne narres til at tilgive os.
Kong T'Chaka har ret. Vi ved stort set intet om Asteroide M.
Det her vil kunne gøre mere skade end gavn.
MAGNETOPROTOKOL
Vandet er så koldt.
Det er den smerte, du har båret rundt på i årevis.
Jeg har også det vand. Det er vi mange, der har.
Og selvom fortidens tidevand kan trække os ned, -
fører det os også sammen med andre, der kæmper mod deres egen strøm.
- Rogue? - Ja.
Folk som Rogue holder os oppe, når vi bliver udmattede, -
eller vandet syder. Og vi gør det samme for dem.
Nej, hun forlod mig. Det gjorde mange.
Det gjorde du. Jeg stolede på dig. Du sagde, du forstod mig.
- Du sårede mig. - Og du sårede mig.
Vi gjorde det et utal af gange, men vi opgav aldrig hinanden.
De eneste, der kan knuse vores hjerte, er dem, der står det nær.
Charlatan! Du lod, som om du vidste, hvordan det er.
Men ingen ved, hvordan det er.
Nej, vi var ... er brødre.
Bild dig ikke ind, at vi er hinandens familie.
Min familie, mine forældre ...
Jeg kan ikke se dem.
Hvor er deres ansigter? Hvorfor kan jeg ikke se dem?
Jeg ved, det er koldt, men du må være tapper.
- Lad tidevandet føre dig med. - Det er for koldt. Jeg drukner.
Jeg har dig, Magnus. Altid.
Også selvom jeg bliver trukket med ned. Vi skal nok komme op igen.
De bestøvlede mænd tog dem. De uhyrer tog ...
Hvor ironisk. Xaviers elever tager aldrig ved lære.
Du skal aldrig mere røre min familie!
Hvad er du ude på? At dræbe mig med nytårskrudt?
Den har jeg aldrig hørt før.
Spillet er ude, klammert!
I kalder jer et team, en familie.
Men når en familie ikke kan redde sig selv, dør medlemmerne alene.
Her ser I min familie.
Grækerne elskede jo heste. Og ironi.
Forge tager sig af Nathan. Han er i live.
Mein Gott! Han er i sandhed den inkarnerede fremtid.
I bero, team.
Vi må da ikke give op.
Nej, Rogue. Vi må gøre det, -
vi beder menneskene om at gøre. Opgive at kæmpe imod fremtiden.
Og acceptere den.
Din mor løj for dig. Professoren opsøgte dig, Bastion.
Hvis hun gjorde, var det for at beskytte mig.
Forældre er også mennesker. De begår fejl.
Jeg ved, hvordan det føles, når alt det, man har opbygget, styrter sammen, -
og man nægter at give slip, selvom man begraves af det.
Du er ikke alene.
Var det det, hun ville beskytte mig mod? Jeg slagter jer, -
og I prøver at rekruttere mig. I er jo selvmorderiske.
Vi kunne sige det samme om dig og dit dødshysteri.
Menneskene er ved at uddø.
Nej, de får børn, og mange af dem er som os.
Der er bare ét lille problem.
Missilalarm. Missilalarm. Missilalarm.
Menneskene vil hellere dø end have børn som os.
Magnetoprotokollerne!
Bastion, grib fat!
Jubilee!
Jeg har Jubilee, men I andre går lige straks ud med et historisk brag.
Skynd jer ned til Forge.
Hank, kan vi genskabe Asteroide M's kredsløb?
- I teorien, ja, men ... - Alle om bord i jetten.
Jeg bliver her og forsøger at sprænge stedet i luften.
- Scott, det bliver din død. - Du ville gøre det samme.
Du gjorde det samme. Og Gambit ligeså.
Remy døde, for at vi andre kunne leve.
Eureka, jeg har det! Oddsene er elendige, -
men ved at samarbejde kan vi måske redde verden fra dinosaurernes skæbne.
Forge, vi vil forsøge at flytte asteroiden med Stratojetten.
Det vil kunne ødelægge jetten. Hvordan skal I så komme tilbage?
Storm? Ororo?
Nathan ...
Er I to turtelduer ikke i gang med at redde verden?
Jo. Et par stykker faktisk.
Nathan, jeg svor, jeg aldrig ville gentage min fars fejl.
Men det gjorde jeg, da Madelyne sendte dig ud i fremtiden.
Hvad mener du? Hvad for en fejl?
At jeg ikke fik sagt farvel.
- Er det sådan, det ender? - Det er jeg bange for.
De oprørere i fremtiden, jeg fortalte om, der fablede løs om X-Mens bedrifter -
og inspirerede masserne, de irriterede mig ad helvede til.
Jeg skulle have været en del af de bedrifter og kæmpet ...
Det var du. Det var du altid.
Det skal I vide. De sagn ydede ikke mine forældre retfærdighed.
Da du blev født, sagde din mor, at du havde mine øjne.
- Det er gode øjne. - Og nu er de dine.
Jeg elsker dig, min dreng.
Jean, tiden er inde. Lad os komme i gang.
Verdens ledere håbede det bedste, men vi må desværre meddele, -
at missilangrebet på asteroiden er slået fejl.
Legemet er flere kubikkilometer stort, og forskere anslår, -
at det vil slå ned på Nordamerikas østkyst.
Jean ...
Hun kan ikke sige det, men det kan jeg.
Jeg elsker dig, Logan. Bliv hos mig.
Asteroiden nærmer sig sin sluthastighed. De undslipper ikke Jordens tyngdekraft.
Forsyningssystem svigter. Motor i kritisk tilstand. Omdirigerer strøm.
"Og forlad os vor skyld, -
som også vi forlader vores skyldnere."
Magnus. Magnus, hør på mig.
Du var barn, da du mistede din familie. Derfor kan du ikke se deres ansigter.
Jeg forsøgte at se deres øjne eller deres smil.
Nat efter nat forestillede jeg mig fremmede ansigter -
for at få et glimt af, hvem jeg ville vokse op og blive.
Det giver styrke at se og genkende sig selv i andre.
- Der findes ingen andre som mig. - Magnus ...
X-Men og jeg ser ikke ens ud, men vi er stadigvæk en familie.
Vi havde en drøm.
- Charles ... - Ja.
En drøm, der gjorde os til en familie.
Og en familie, der er værd at have ...
Er værd at kæmpe for.
Dit navn er professor Charles Xavier.
Og dit er Erik Magnus Lehnsherr.
Men den mand, du som barn ønskede at se, som du var bestemt til at blive, -
og som din familie nu har brug for, valgte et andet navn.
Husker du ham? Husker du, hvad han var bestemt til at gøre?
Magneto lever!
INTET SIGNAL
Et halvt år efter U-dag -
- svirrer det stadig med rygter om X-Mens skæbne.
Graydon Creed fører nu i meningsmålingerne, -
mens præsident Kelly kritiseres for situationen i Santo Marco, -
hvor ekstremister forkynder Magnetos genkomst.
Dav.
Det er dristigt at vade ind, som om vi er venner.
Vi er skam venner, Daniel, bare ikke endnu. Navnet er Lucas Bishop.
Du leder efter mutanter at give faklen videre til. Du spilder ikke tiden.
Jeg ledte i månedsvis uden at finde spor af hverken dem eller asteroiden.
Hun ...
X-Men er døde.
Heldigvis er det her ikke vores første "X-Men er døde"-scenarie.
Spørgsmålet er dog ikke hvor, men snarere hvornår.
Hvad snakker du om?
Noget eller nogen har halet vores venner gennem tiden, -
så nu må vi ud at redde X-Men.
Kurt? Hank?
EGYPTEN - 3000 ÅR F.V.T.
Rogue, hvor er vi?
Det ved jeg sgu ikke.
Asteroiden eksploderede, og nu er vi her.
Sandt. Hvad er det, man siger? "Vi er ikke i Kansas."
Jean!
Jean! Hvor er du?
FREMTIDEN - ÅR 3960
- Jean! - Scott, herovre.
- Er du okay? - Vi er ikke alene.
Vær hilset.
Stands!
Måske vor nyligt reddede ven kan fortælle, hvor vi er havnet.
Vi vil jer intet ondt.
I er langt fra Crestcoast, sapienskaste.
Jeg hedder Jean Grey, og det er min mand, Scott Summers.
I kan kalde mig Moder Askani, Askani-klanens leder.
Jeg fornemmer ingen grund til frygt.
Nathan, kom.
Nathan?
Vær ikke bange for os. Hvad er dit navn?
Mit navn er En Sabah Nur.
Uha.
FORTSÆTTES ...
GENOSHA, NUTIDEN
Sikke megen smerte, mine børn.
Sikke megen død.
Tekster af: Henrik Thøgersen Scandinavian Text Service