Detta har hänt...
Vi måste få Magneto att reparera skadan innan den blir permanent.
Magneto ändrar sig inte för att vi ber snällt.
Han har förklarat krig mot planeten.
Han förtjänar bara en sak.
Rogue och jag tar Blue Team och söker upp Magneto.
Storm och Jean leder Gold Team mot Bastions högkvarter på Galapagos.
Hur många av era skelett ska kanta vägen till Xaviers framtid?
Professorns dröm är död.
Jag erbjuder er en ny dröm.
Nej, Rogue.
Roberto?
Forge!
Nej, Nathan! Sinister har kontroll över dig, som han kontrollerade din mor.
Min riktiga mor hade otrolig telekinetisk förmåga.
Den hoppar inte över en generation.
Jag måste ta över hans kraft.
Nej, Magnus! För Guds skull, gör det inte!
Det låter självmordsbenäget, eller kanske sentimentalt.
Det leder till en säker död.
Skulle vi hjälpa dem som överlevt om vi bara ville överleva?
Vi bryr oss om andra. Det gör de allra flesta.
- Om det verkligen finns mutanter... - Det gör det inte.
Varför skulle de inte använda sina krafter för att förbättra världen för alla?
Ingen vill bli bättre. Alla anser redan att de är bäst.
Det är bästa folkstammen, bästa tron - t.o.m. den det är mest synd om!
Det är oroliga tider. Tänk på att inte låta som en mutant.
Om jag vore en, då?
Då gör du bäst i att gömma dig, innan nån får för sig att bygga läger.
Jag är mutant.
Telepati. Tankeläsare. Kan troligen kontrollera dem också, kuva deras vilja.
Metall kuvar jag med min vilja.
Har du träffat andra?
Jag har träffat många. Ensamma, rädda.
- De lär bli fruktade. - Hatade.
Inte om vi hjälper dem. Lär dem värdesätta sina krafter.
Visar allt vi har gemensamt genom att vara olika.
Dessvärre är det mycket svårare att påverka åsikter än metall.
Erik?
Erik!
Rogue.
Charles, så förskräckligt djupt du fallit.
Och ändå var det helt väntat.
Välkommen till din egen tankevärld.
Det här utgör en kränkning.
Du förklarade krig mot mänskligheten. Vände mina X-Men mot varandra.
Lät ditt lidande översvämma världen. Och Logan...
- Han tänkte mörda mig. - Alltför många har dött.
Men vi kan sätta stopp för det. Reparera skadan jorden utsatts för.
Varför ska du alltid försvara dem som är genetiskt underlägsna?
Vill du se Bastions cyborger återuppta sin blodiga förföljelse av oss?
- Hur klarar mutanter en värld i mörker? - Där frodas evolutionen.
Återställ elektriciteten på jorden, annars tar jag över dina tankar och tvingar dig.
Ett sånt psykiskt intrång kan medföra bestående men för oss båda två.
Ta då ditt förnuft till fånga, jag bönfaller dig.
Använd då ditt trolleritrick för att se min barndom...
...och se hur det gick när min by försökte resonera med stridsvagnar.
Förlåt mig, Magnus.
Charles, nej.
Visst är det ironiskt att min vision kunde vara så oundviklig?
Professor Xavier måste bana väg för min dröm-
om hans egen ska infrias.
En dröm som är lika stukad som drömmaren och som bara kan dö.
Ni mutanter är de nya neandertalarna.
Dödfödda på väg uppströms-
som gör slut på all energi så att ni drunknar lättare.
Se mig.
Framtidens tidvatten.
Trots leksaken ni X-Men använder för att kapa bandet till mina skapelser.
De är fångar som hålls i okunskap och rädsla...
Hank!
Hade professorn tagit emot mig när mamma bad honom-
hade jag umgåtts med freaks-
för att främja fred, tolerans och självmord för alla.
Redan då var ödet på min sida.
Charles Xavier ville hjälpa dig, men din mor var för rädd!
Du hade blivit en av de första X...
Bort med tassarna!
Jag bad inte heller om det här, min programmering.
Ödet jag bär på, begären.
Ingen väljer att bli född, Bastion, därför får vi inte missunna dem livet.
Försöker du vädja till min mänsklighet? Se på mig.
Operation Zero Tolerance måste definitivt gå direkt till slutfasen.
Räcker det inte med slaveri och folkmord?
Som jag sa till dr Cooper innan hon förrådde oss:
Folk är godhjärtade. Alltför satans godhjärtade.
För att skydda mänskligheten måste jag skydda den mot sig själv.
Mot att alltid vara så blödiga och envist heja på de svaga.
Mot att se sig själva i dem som vill utnyttja dem.
Tolerans innebär utplåning.
Men empati är ännu värre.
Apropå ynklig: den lille föräldralöse som tror sig vara nån men ingen är.
Dina föräldrar skickade väl iväg dig för att slippa skämmas över sitt misstag.
Klonen såg dina tankar.
Hur många gånger misslyckades du med att hindra mig, rädda dina mammakopior?
Få honom att tala, Sinister.
Hur många gånger, min krälande lilla pryl?
Tvåhundra. Tvåhundra gånger.
Hur mår din mamma, Sebastion?
Med tiden kommer allt fram. Det vet du om nån. Acceptera fakta.
De var Jean Grey och Madelyne Pryor, inte Phoenix, bara döda.
Precis som du.
Vad ska det här föreställa? Den här valpen var ju min belöning!
Ett exempel måste statueras. Cable tänker utplåna den enda sanna framtiden.
Han är lika blind som sin värdelösa pappa, lika dödsdömd...
Ni två borde kanske ha lyssnat på vad tiden har att säga om mamma.
Det är jag som är Phoenix!
Hank hade rätt.
Prime Sentinels var aldrig din familj. De valde inte att bli hatets slavar.
Försvara er herre.
Skulle några stjärtfjädrar göra dig hel, återuppbygga ditt förflutna?
Då har du inte tänkt alls!
Jag gör inget annat än tänker.
Du stal mutant-DNA för att lappa ihop dig själv och förbli ung och viktig.
Men Phoenix bränner bort det gamla, det som gör oss rädda och osäkra.
Snälla! Nej!
Visa mig! Visa mitt ansikte!
Jag ser ingen skillnad.
Jean!
Jean, dina krafter...
The Phoenix Force är borta nu, men jag tog hjälp av kraften inifrån...
...för att skydda min son.
Vad har ni gjort? Mina Sentinels och jag skulle rädda framtiden-
men nu har ni beseglat mänsklighetens öde.
Tänk, Nathan. Jag kunde ha använt slavar, läger eller dödsmarscher.
I stället dödade jag Genosha på 4 621 sekunder.
Jag ska slunga asteroiden mot jorden-
och visa människorna samma nåd jag visade din klonmor: ett snabbt slut.
Elen kommer tillbaka och då slocknar de. Varför vaknar de inte?
Magnus...
Magnus.
Hur är det?
Vem är Magnus? Vem är du?
Jag är lärare.
Jag ska hjälpa dig härifrån innan elementen förtär oss.
Var är jag? Hur hamnade jag här?
Det kan jag visa dig, men då måste du lita på mig.
Först då kan jag äntligen hjälpa dig att komma undan.
- Pulsen känns bra. - Wolverines också. Än så länge.
Våga inte krossa hennes hjärta. Gör det du gör bäst: se till att läka.
Vi tar våra skadade till Muir Island...
- Scott! - Jean, du är oskadd!
- Var är Nathan? - Det fungerade, men Bastion...
Skadade honom.
Jean, Scott, svara.
Ni känns väldigt svagt.
Jag har splittrat Magnus psyke. Det måste åtgärdas innan smärtan tar över.
- Om ni har kontakt när det händer... - Då är vi förlorade, båda två.
Allt är ju Magnetos fel. Vi tänker inte mista er igen.
Ska vi rädda världen måste vi rädda honom.
Professorn!
Scott, Bastion är på väg mot er. Hans vapen är Asteroid M.
Forge och Beast ska försöka få upp oss.
Han är mer än kropp eller metall, mer än ostoppbar.
Bastion är framtiden personifierad.
Han kommer att slå ut all gravitation.
Jean och Storm kunde inte stoppa honom.
Hos Herren söker vi skydd.
Vi vet hur det går för mig.
Jag har ju precis börjat få grepp om mina krafter, så...
Hörru, Romeo. Oddsen må vara dåliga-
men turen gynnar alltid X-Men.
Han hette Gambit.
Minns det!
Roberto da Costa, den förskjutne arvingen.
Sunspot var namnet.
Det låter helt klart bättre.
Himlen står i lågor. Febril aktivitet ska avvärja domedagen.
- Asteroiden är ett vapen mot vår tinning. - Mutanter förstår inget annat språk.
Gravitationen.
Robert, röstar du ja får du hoppas att barnen läser läroböckerna mer än bibeln-
-ty endast historien kan luras att förlåta oss.
Kung T'Chaka har rätt. Vi vet nästan ingenting om Asteroid M.
Det här kan göra mer skada än nytta.
MAGNETOPROTOKOLLET
Vattnet är så kallt.
Det smärtsamma mörker du burit på i alla år.
Jag har också oroliga hav. Som så många andra.
Det förflutna är lätt att drunkna i-
men vågorna för oss även till andra som också kämpar.
- Rogue? - Ja.
Såna som Rogue, som håller oss flytande när krafterna tryter eller havet stormar.
- Och som vi i vår tur hjälper. - Hon lämnade mig.
Det gjorde så många. Du också.
Jag litade på dig. Du sa att du förstod.
- Du sårade mig. - Och du mig.
Otaliga gånger. Båda två. Men vi övergav aldrig varandra.
Hjärtat kan bara krossas av dem vi håller av.
Charlatan! Du låtsades förstå hur det känns.
Men ingen vet hur det känns.
Nej, vi var...är bröder.
Våga inte påstå att vi är familj! Familj...
Min familj, mina föräldrar...
Jag ser dem inte.
Var är deras ansikten? Varför ser jag dem inte?
Jag vet, det är kallt. Men var modig, låt vågorna föra dig tillbaka.
Det är för kallt. Jag drunknar.
Jag är här, Magnus. Jag är alltid här, även om jag drunknar på kuppen.
Tillsammans når vi upp till ytan igen.
Männen, stövlarna. De förde bort dem. Monstren...
Tänk att Xaviers elever aldrig lär sig.
Du gör aldrig min familj illa igen!
Tänker du ha ihjäl mig med fyrverkerier?
Den var ny.
Game over, äckel!
Skulle ni vara ett team? En familj?
En familj som inte kan rädda sig själv dör ut.
Skåda min familj!
Grekerna var ju förtjusta i hästar. Och ironi.
Forge tar hand om Nathan. Han lever.
ELEKTRICITET
Herregud, han är framtiden personifierad.
Avvakta.
Vi får inte ge upp.
Nej, Rogue.
Vi ska lyda rådet vi gett mänskligheten:
- Sluta kämpa emot framtiden. - Och bejaka den.
Din mamma ljög. Professorn kom till dig, Bastion.
I så fall ville hon skydda mig!
Föräldrar är också människor. De gör fel.
Jag vet hur det känns att se allt man litat på, hela framtiden, rasa samman-
och vägra släppa taget, fast man drunknar.
Du är inte ensam.
Ville hon skydda mig från det här? Jag dödar er och då vill ni rekrytera mig?
- Rena självmordet. - Du ser inte så livskraftig ut själv!
Människorna dör ut.
Nej, de skaffar barn, och allt fler är som vi.
Ett smärre problem, bara...
Inkommande missiler. Inkommande missiler.
De skulle hellre dö än få barn som vi.
Nej. Magnetoprotokollet!
Nej!
Bastion, ta tag!
Jubilee!
Jag har Jubilee, men ni är på väg mot största smällen sen istiden.
Ta er till Forge, nu.
Hank, kan Asteroid M:s bana återupprättas?
- Rent teoretiskt, men... - Alla ombord.
Jag stannar och försöker spränga stället.
- Scott, då dör du...! - Så skulle du göra. Så har du gjort.
- Gambit också. - Remy dog så vi skulle få leva, allihop.
Där har vi det!
Oddsen kunde ju vara bättre, men med fint samarbete ska vi ändå kunna rädda jorden.
Forge, planen är att flytta asteroiden och använda oss av Stratojets...
Nej, då kan den brinna upp. Hur ska du ta dig tillbaka?
Storm?
Ororo!
Nathan.
- Ska inte ni turturduvor rädda världen? - Det gör vi. Flera världar.
Jag svor att aldrig upprepa fars misstag-
men det gjorde jag när Madelyne skickade dig till framtiden.
Vad... Vilket misstag?
Att inte ta farväl.
- Jaså, den sortens slut? - Dessvärre.
De där rebelledarna i framtiden-
som berättade en massa om X-Men, och inspirerade folk...
Det gjorde mig skitförbannad!
Jag borde också ingå i berättelserna.
- Skuldra vid skuldra... - Det gjorde du. Det gjorde du alltid.
Sägnerna gjorde verkligen inte mina föräldrar rättvisa.
När du föddes sa din mamma att du hade mina ögon.
- Bra ögon. - Och nu är de dina.
Jag älskar dig.
Okej, Jean, då var det dags.
Alla har hoppats på det bästa-
men försöken att avstyra asteroiden har misslyckats.
Storleken är åtskilliga kubikkilometer-
och nedslagsplats förväntas bli Nordamerikas ostkust.
Jean.
Hon kan inte säga det, men det kan jag.
Jag älskar dig, Logan. Stanna hos mig.
Nu når asteroiden sin sluthastighet. De rår inte på jordens dragningskraft.
Livsuppehållande nere, motorkapacitet låg. Skickar kraft till reservsystemen.
Och förlåt oss våra skulder, såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Magnus! Hör på nu.
Du var liten när du miste din familj. Därför ser du inte deras ansikten.
Jag försökte se deras ögon eller leenden.
Evigt sökande bland främmande ansikten-
för att få en glimt av min framtid, den jag skulle bli.
Det inger styrka att se sig själv i andra, i likheter.
- Det finns ingen som liknar mig. - Magnus...
X-Men och jag är inte lika, men vi är ändå familj.
Vi hade en dröm.
- Charles... - Ja, en dröm som gjorde oss till familj.
- Och en familj som är värd nåt... - ...är värd att kämpa för.
Du heter Charles Xavier.
Och du heter Erik Magnus Lehnsherr.
Men den du ville se som barn-
som du skulle bli, som din familj behöver nu-
valde ett annat namn. Minns du honom, Magnus?
Minns du vad han var ämnad att göra?
Magneto lever!
Vi lyckades!
INGEN SIGNAL
Nu har ett halvår gått-
-och fortfarande florerar rykten om hur det gått för X-Men.
Graydon Creeds försprång ökar-
när president Kelly kritiseras för läget i Santo Marco-
där extremister talar om Magnetos återkomst...
Hallå där.
Hur vågar du bara släntra in som en vän?
Vi är vänner, Daniel. Fast inte än.
Lucas Bishop var namnet. På jakt efter mutanter som tar över?
- Det var snabba ryck. - Jag har letat i månader.
Inte ett spår efter dem, eller asteroiden. Hon...
X-Men är döda.
Det är faktiskt inte första gången de påstås vara döda.
- Men det handlar inte om var, utan om när. - Vad menar du?
Något eller någon har ryckt våra vänner genom tiden-
och nu är det vi som måste rädda X-Men.
Kurt? Hank?
- Egypten 3000 f. - Kr.
Rogue, var är vi?
Ingen aning.
Asteroiden exploderade och nu är vi här.
Ja, verkligen. Hur är det man säger? "Vi är inte i Kansas."
Jean!
Jean! Var är du?
FRAMTIDEN - ÅR 3960
Jean!
Scott, här.
- Hur är det? - Vi är inte ensamma.
God morgon.
Nu räcker det!
Vår nyligen räddade vän kanske vet var vi befinner oss.
- Vi har inget otalt med er. - Ni är väldigt långt från Crestcoast.
Jag heter Jean Grey. Min make, Scott Summers.
Jag är moder Askani, Askaniklanens ledare.
Jag känner inte av någon fara.
Nathan.
Kom.
Nathan.
Frukta oss icke.
Vad heter du?
En Sabah Nur.
Kära nån.
FORTSÄTTNING FÖLJER...
Nutid, Genosha
Så mycket lidande, mina barn.
Så mycket död.
Översättning: Jennifer Warrender