"ČAS JE SKRIVNOSTNA REČ." ALBUS DUMBLEDORE
Hvala.
Ja, gledal bom …
EMMA WATSON, ANTIKVARIAT
MATTHEW LEWIS, TAKSI
PREROŠKE NOVICE: POSEBNA IZDAJA DIJAKI SE VRAČAJO
Ni mogel vedeti, da se prav v tem trenutku
po vsej državi skrivaj zbirajo ljudje,
ki dvigujejo kozarce in pridušeno nazdravljajo:
"Na Harryja Potterja, fanta, ki je preživel."
PRVO POGLAVJE FANT, KI JE PREŽIVEL
HARRY POTTER IN KAMEN MODROSTI HARRY POTTER IN DVORANA SKRIVNOSTI
Dan! –Hej, stari.
Lepo te je videti!
Kako si, stari? Tako lepo te je videti.
Super je. –Neverjetno je.
Ko sva bila tu, si bil … manjši.
Čisto malo. Prijazno, da to rečeš.
Tako. –20 let pozneje.
Ja. –Čudno je.
Kako si dobil ta film? Nikoli nisem vprašal.
Kako to, da si režiral Harryja Potterja? –Hči Eleanor
me je prepričala v branje knjig. Trikrat sem rekel ne.
Pri Jetniku iz Azkabana … –Hvala, Eleanor.
… sem končno privolil. Takoj sem v mislih videl filme.
Kar videl sem jih. To se ni ponovilo.
Moral sem odleteti v Edinburg, da spoznam Jo Rowling.
Rekel sem: "To je moja vizija."
Rekla je: "Tako si predstavljam film."
Ko so knjige izšle, so bile vrste otrok po ulici …
Na tisoče jih je čakalo najnovejšo.
Veliko ljudi se je zaljubilo v pisanje J. K. Rowling.
Mislim, da sem bila stara osem let.
Mislim, da je takrat izšla prva.
To je bila družinska zadeva.
Moj oči je oponašal glasove in z bratom sva bila obsedena.
Prosila sva, naj nadaljuje, in ko je končal poglavje,
sva govorila: "Prosim, samo še eno.
Prosim, samo še eno."
Prijatelj iz šole je imel prvi dve.
Prespal sem pri njem.
Rekel je: " Kamen modrosti je na polici."
To sva počela ves čas. Oba sva sedela v tišini.
Bral je Dvorano skrivnosti, jaz pa Kamen modrosti.
To je bilo to zame.
Poistovetila sva se s Fredom in Georgeem.
V literaturi ni veliko dvojčkov.
Dvorana skrivnosti je bila prva knjiga, ki sem jo bral vso noč.
Pisanje je bilo tako živo, hitro se poistovetiš z liki.
Bil je tako kompleksno, popolno zasnovan svet.
Mislim, da hitro pozabimo, da so takrat govorili
o smrti branja.
Mislim, da je vera v neomejene možnosti
lep, kreativen pogled na življenje.
Eden od razlogov, zakaj občudujem J. K.,
je to, da so knjige brali milijoni,
ki drugače nikoli ne bi prijeli knjige.
Naenkrat se zaveš moči pisanja.
Juhuhu, Harry!
Kar se tiče izbire igralcev, je bilo iskanje Harryja Potterja noro.
Za Harryja Potterja iščejo otroke,
ki bodo igrali tri glavne vloge v več milijonov vrednem filmu.
Spomnim se prve avdicije.
Bilo je na stotine, če ne tisoče ljudi.
Ugotovila sva, da sva edina dvojčka,
ki ne nosita enakih oblačil, zato sva šla čez cesto
in kupila enaki majici.
Kar tako.
"Dobri bosta." In sva šla.
Pustili so nas, da se družimo, zbiramo.
Navidezno so odšli,
seveda pa je neki gospod še vedno držal mikrofon
nad našimi glavami.
Neka punčka me je vprašala: "Kaj je to?"
Mislim, da sem rekel: "Mikrofon. Itak."
Rekel sem: "Snemajo nas. To je samo trik."
Kot bi to že počel. Spomnim se, ker je bila to Emma.
Povsem me je prevzelo navdušenje, ki je vladalo zaradi avdicije.
Vedno sem vedela, da hočem igrati Hermiono. Starše je bilo kar strah,
ker so razmišljali, kaj bodo naredili, če ne dobim vloge.
Bil sem vznemirjen, ne prestrašen. Nisem pomislil:
"Koliko filmov bodo posneli?" Razmišljal sem, da bo zabavno.
Največji pritisk je bil glede vloge Harryja.
Nismo našli Harryja.
Preprosto nismo ga našli.
Postalo je čudno in panično.
Nekega večera sem bil v hotelski sobi v Londonu.
Na BBC sem gledal Davida Copperfielda.
Prešinilo me je in rekel sem: "To je Harry Potter."
Tega fanta iščemo že mesece.
Vodji kastinga sem rekel: "Mora k nam na avdicijo."
Rekla je: "Ne bo šlo. Njegovi starši ga nočejo vplesti v ta svet.
Nočejo ga v tej vlogi."
Šlo je za vseh sedem filmov, snemali bi jih v L. A.-ju.
Starši so rekli: "Ne, življenje bi mu obrnilo na glavo."
Na srečo je šel David Hayman čez nekaj tednov v gledališče.
Dva tipa v vrsti pred mano sta se obračala.
David je odličen producent.
Danovega očeta je prepričal, da pripelje sina na avdicijo.
In takrat smo dobili Harryja Potterja.
Akcija.
To je zmajevo jajce. –Kaj je to?
Zmajevo jajce.
Bil sem srečen otrok, ki je bil očitno videti zaskrbljen.
"Zelo si prijazen, a si videti, kot da te mučijo resne stvari."
Zelo čustveno je bilo videti tega fanta sedeti tam in govoriti.
Pomislila sem: "To je on. Na srečo ga imamo."
Zlahka smo se odločili za Ruperta in Emmo. Bila sta, kot bi skočila iz knjige.
Vse tri smo poskusno posneli, da vidimo, če se ujemajo.
To je bilo očitno takoj pri prvem poskusu.
Fanta, približajta se ji, ko izve podatke.
Akcija.
Nisem pomislila na to.
V prvem semestru sem to prebrala za zabavo.
To je zabavno?
Utihni.
Če se Filch prikaže izza vogala,
bo Gryfondom izgubil vsaj 50 točk.
Vedela sem!
Tukaj je.
Nicolas Flamel je edini znani izdelovalec kamna modrosti.
Česa? –Česa?
Vidva res nič ne bereta?
Stop. Bravo.
Lepo vaju je videti. –Zdi se neresnično, ne?
Kako se počutimo, ko smo spet tu in govorimo o tem?
Kot prvo, zelo je čustveno. Seveda.
In zdi se, da ni minilo nič časa, hkrati pa zelo veliko časa.
Ja, v bistvu enako. Nadrealistično je.
Kot da ni minilo veliko časa. Ne zdi se, da si zaslužimo obletnico.
Ja, vem. –Ja.
Dobil sem ledvične kamne in otroka, torej to ni res.
Si omenil. –Čutim svojo starost.
A je toliko skupnih spominov in stvari,
ki smo jih počeli skupaj,
da je preprosto takoj spet nadaljevati, kjer smo končali.
Na prvi avdiciji, na dan, ko smo se spoznali,
sem prišel iz svoje garderobe
in videl rjavolasega fanta iti v drugo smer. Nisem ga videl v obraz.
Pomislil sem: "Še en Harry, ki ga preizkušajo."
Preizkušali so različne kombinacije Rona, Harryja in Hermione.
V eni so nas tri dali skupaj.
Spomnim se, da je bil občutek,
ko smo bili mi skupaj, drugačen. Bilo je prav in preprosto.
Spomnim se klika.
Bili smo v studiu. Rekli so, da so vloge naše.
Rekli so: "Dobili ste vloge.
Pri vas doma bo veliko novinarjev, zato ne morete domov."
Zaenkrat je to vse obrnilo na glavo.
Je … Ne vem, kaj takšnega se mi še ni zgodilo.
Hermione mi je bila povsem logična.
To sem jaz. Jaz sem ta punca.
Emma je bila vsekakor najpametnejša od vseh na snemanju.
In res mislim od vseh. Bila je genialen otrok.
Strašljivo sem podoben svojemu liku.
V naši družini nas je sedem.
Imam rdečelaso sestro in živim v pravi jazbini.
Rupert je bil takrat 12-letnik,
ki je bil povsem pripravljen na kamere. Bil je neustrašen.
Rupert je bil Ron. In Dan je bil nekako Harry.
Kako bi se ti zdelo biti slaven? –Bilo bi kul.
Vsi smo govorili o tem, kako prijetno nam je bilo zaradi tebe
na avdicijah in kako se je to preneslo na snemanje.
Spomnim se, da se je zdelo to zate povsem lahko.
Pri prvem filmu sem ves čas umiral.
A vedno menim, da te napetosti ne smeš prenesti na druge.
Želim, da je vsem prijetno, da se vsem zdi, da je to družina.
Rad bi, da se počutijo kot doma.
PRVO LETO NA BRADAVIČARKI
Učenci, poslušajte. Dobrodošli na prvi uri letenja.
Dvignite roke nad metle.
Prvih nekaj tednov filma so bili otroci v šoku.
Presenečen sem, da to ni bilo nikoli preveč zame.
Dva funta je. –Dan.
Ko se tokrat obrneš stran od nje, primi tole.
Poglej gor, kot da boš to zgrabil.
Mislim, da so tudi za to
zaslužni Chris in ekipa. Ves čas smo se zabavali.
Bili smo otroci in veselili smo se, da se bomo skupaj zafrkavali.
Chris Columbus je poskrbel za zabavno vzdušje.
Na snemanju smo bili otroci, ki se obnašajo kot otroci.
Iz Kamna modrosti se najbolj spomnim,
da sem se naučila slam.
Veliko smo se igrali tudi tisto igro.
Udarjanje. –Po rokah.
Vsi smo imeli živo rdeče roke. –Napredovali smo do členkov.
Močno smo se tepli. –In goleni.
Ja. –Verzija z golenmi.
Prvak sem!
Najbrž so si otežili delo, da so nam dovolili toliko zabave,
ker nas je motila pri delu, ki smo ga morali opraviti.
Za ostale gledalce pa past za miši. –Srček, ne na nos.
Ličila boš odstranil.
Težava je bila, ker nam je pri snemanju pozornost nihala.
Rekli so nekaj in se nasmejali kameri
ali pa so bili tako veseli, da so v Harryju Potterju,
da niso obvladali veselja niti za en prizor.
Otroci, otroci.
Columbus je veliko delal z otroki. Res je bil krasen z njimi.
Pokleknil je, ko je govoril z njimi, zbrali so se v krog, da ni nihče slišal.
Pravi oče je bil.
Čutili smo, da smo del njegove družine.
Bodi malo bolj sproščen. Ne samo govoriti.
Veš, kaj mislim? –Ja.
Vstopiš in tako zmrzneš. Lahko pa si: "Res misliš?"
"Seveda lahko."
Govori z njo. –Ja.
Dobro. Ampak bravo.
Ni lahko, ker je treba biti z otroki potrpežljiv.
Sploh z otroki, ki so tako hiperaktivni in nemirni, kot smo bili mi.
GRINGOTT
Videti je elegantno in …
Kje se srečamo.
Hej!
Izmuznila sva se. –Gryfondomovca uživata.
Pridi sem. –Lepo te je videti, brat.
Kako je Chris ostal tako dobre volje?
Tekali smo naokoli. Imeli smo 11 let.
Tri še lahko pripraviš, da ubogajo.
To pa ne pomeni, da bo tudi ostalih pet zadaj.
Rupert je bil neumoren. Ko je enkrat začel …
Mislim, da se je zato obneslo.
Columbus nam je dovolil biti otroci. –Ja, res je.
Nisem imel občutka, da delamo.
Pomembno je, da smo imeli to.
Zato je ob gledanju takšen občutek. To so pač otroci.
Smešno, da nas je obdajala elita britanskih igralcev,
pa nismo imeli pojma, kdo je kdo.
Nekaj časa sem mislil, da Richard Harris dela tu kot vodič.
Mislim, da nihče od otrok ni razumel pomembnosti tega,
s kom so takrat delali.
Hagrid v vasi ni srečal tujca. To je bil Raws.
Torej ve, kako priti mimo Miška.
In ker Dumbledorja ni … –Dober dan.
Modra kri britanskega igralstva.
Zakaj si to naredil? –Prisežem, da ne vem, kaj je bilo.
Ko pomislim na ljudi, ob katerih sem odraščal,
jih slišal komunicirati, slišal njihovo hitrost …
Odrasli igralci so prišli in so bili na zabaven način nagajivi.
To je super.
Kot Robbie Coltrane.
Bil je pravi otrok, tako nezrel in res zabaven.
Rad nas je spravljal v smeh. Super mu je šlo.
Vse sem poskusil. Kreme, želeje.
Poskusil sem z britjem. Ko pa sem se zbudil …
Moj mož pravi, da me bo zapustil.
Če bi me res ljubil, ga malo poraščenosti ne bi motilo.
Ampak je res zelo težaven.
Tvoji prijaznost in toplina sta bili res ključni.
Tako veliko smo bili skupaj.
Vem. Nekoč sem bil več z vami kot s svojimi otroki.
Vem. Noro.
Večina mojih najljubših prizorov je s tabo
in družbo v Hagridovi koči.
Spominjam se prizora, ko mi rečejo brezkrvna.
Tisti dan si bil tako prijazen z mano.
To je bil moj prvi pomembnejši igralski prizor.
Rekel mi je brezkrvna.
Menda ne.
Kaj to pomeni?
Umazano kri.
To je zmerljivka, če imaš bunkeljske starše.
Če nimaš čarovniških staršev. Tako kot jaz.
Vi trije ste postali odlični igralci.
Na prizorišču se je zdelo, da si res vstopil v ta svet.
Na vseh prizoriščih Stuarta Craiga so bile podrobnosti neverjetne.
USTVARJANJE NEMOGOČEGA
Odločen sem bil, da Bradavičarka ne sme biti videti,
kot da je to svet, ki ne bi mogel obstajati.
Imel sem svobodo pri ustvarjanju,
zato smo lahko ta svet zgradili iz nič.
Nekatera prizorišča Potterja so me osupnila, pa to delam že 35 let.
"Šment!"
Ob prvem obisku prizorišča so me peljali po Veliki dvorani,
kar je bilo osupljivo.
Tla so iz pravega yorškega kamna.
V mnogih prizorih z 250 statisti vsi jedo in hodijo okoli.
Ne moreš imeti plastičnih tal. Morajo biti prava.
Vse te premikajoče se sveče na žicah.
Eden mojih najljubših trenutkov na snemanju je bil,
ko so sveče prežgale vrvi s stropa in začele padati.
Na stotine pravih prižganih sveč, ki so na ribiških vrvicah
visele s stropa.
Zdaj so to posebni učinki.
To, da smo bili na prizorišču …
To je res kul. –Hvala, Stuart Craig.
Radi te imamo, Stuart. –Ja.
Najtežji prizor je bil quidditch.
Občinstvo mora takoj razumeti pravila.
Quidditcha ni težko razumeti. Vsaka ekipa ima sedem igralcev.
Tri zasledovalce, dva tolkača, enega branilca in iskalca. To si ti.
Jo Rowling nam je napisala pravilnik.
Pravilnik o quidditchu, ki pojasnjuje podrobnosti igre.
Potem je Stuart Craig, naš scenograf,
zasnoval igrišče za quiddich.
Ustvaril je avtentično, pristno igrišče
za igro, ki je neresnična.
Veliko energije in navdušenja. Pripravljeni, akcija!
Zadela je!
Angelina Johnson je zadela! Deset točk za Gryfondom.
To sem ti vedno hotel povedati. Drugi ali tretji dan je bilo,
kamera te je snemala od blizu. Rekel si, da ne greste zares domov.
Čudno je, da gremo domov, ne?
Ne grem domov. Ne zares.
Oči se mi zasolzijo, ko pomislim na to.
Pomislil sem: "Ta fant … Ta otrok je izjemen igralec."
Ta trenutek nam je odprl ves svet.
Prvi film je bil pravljičen, zelo vabljiv.
Kot dobrodošlica na Bradavičarko, dokler ne pride konec.
Ko tipu stalim obraz. –Ja, točno!
Prvi film je bil uspešnica. –Ja.
Ko je postal uspešnica in so ljudje sprejeli tako film kot igralce,
sem se zabaval pri drugem filmu Dvorana skrivnosti.
Ker sem bil svoboden.
DRUŽINSKE VREDNOTE WEASLEYJEVIH
V redu, pridite. Pst.
Jutro, Weasleyjevi!
Jutro, oči!
Všeč so mi bili prizori, kjer so vsi Weasleyjevi skupaj.
Recimo prizori v Jazbini. Hektično je bilo.
Dopolnjevali smo se v igri.
Spomnim se, da se je Jazbina ves čas spreminjala.
Širila in krčila se je.
Enkrat smo imeli velik kamin s frčaškom, ki se je potem pomanjšal.
Kot bi bilo prizorišče živo, spreminjalo se je.
Najboljši del Harryja Potterja je biti Weasley.
Imeli smo Bradavičarko,
a je bilo nekaj posebnega imeti še svojo družino.
Poleg vsega smo dobili še vse te prizore.
Z Julie je krasno delati. Ko sva prišla …
"Živjo, mami, oči."
Julie Walters igra mojo mamo, go. Weasley.
Do mene je bila enkratna in čudovita.
Vzela me je pod svoje okrilje in je bila popoln materinski lik.
Z dvojčkoma sem si bil res blizu.
Bila sta mi kot starejša brata.
Julie Walters in Mark Williams sta mi bila kot druga družina.
Vživela sta se v lika in se dopolnjevala v igri.
Dumbledon …
Kdo? Kdo, dragi?
Dumbledore mora vedeti, da si tu.
Stop.
Nehajte, nehajte.
To ne deluje.
Ne morem verjeti.
Super ste videti. Kako ste?
Neverjetno. Kako ste?
Super. In ti? –Dobro!
Vznemirljivo je. Prvič sem nazaj po Azkabanu.
Nismo vedeli, da se vrneš.
Vrednote družine Weasley? Uvidevnost, obzirnost.
In zabava!
Harry, najbrž veš vse o bunkeljnih.
Čemu točno služi gumijasta račka?
Naravno je bilo, ko smo bili vsi skupaj.
Bili smo družina brez istega priimka.
Najboljša, najbolj kul stvar je, ko vidiš,
da so zelo vključujoči.
Vidiš tudi popolno nasprotje Malfoyevim.
Ti dve družini sta dobra primerjava.
Povsem različni sta si.
Draco, bodi prijazen.
G. Potter.
SPOZNAJTE MALFOYEVE
Lucius Malfoy.
Končno se spoznava.
Harryja Potterja sem opazil, ker so ga povsod brali
na podzemni.
Mislim, da sem igral Luciusa, ker ga nisem hotel.
Hotel sem biti Sharmer.
Chris je rekel: "Fino. Bi bral drugo vlogo?"
Moral bi igrati Kljuko v Petru Panu.
"Nočem igrati dveh zlobnežev."
Bral sem s stisnjenimi zobmi, bil sem zelo zagrenjen.
In seveda je bilo točno to potrebno.
Želeli so, da igram Luciusa, in hvala bogu za to.
Kako si drzneš?
Zame je njegov pomen v zgodbi to, da pojasni, zakaj je Draco
tako grozen, brezsrčen, sadističen nasilnež v šoli.
Rdeči lasje in rabljena halja?
Najbrž si Weasley.
Draco je produkt svojih staršev.
Res ima slabe starše.
Če je Hagrid tvoj prvi vpliv, boš najbrž
zelo prijazen in dobrovoljen.
Mar ni lep?
Kakšen srček. Pozna svojo mamico.
Če je tvoj oče psihopat, ki maha s palico s kobro,
najbrž ne boš ravno prijazen dečko.
Poskus 37, ena osem, označi kamero.
Tom, ne pozabi. Počasi, govoriš zgodbo, a zlovešče. Mehko.
Pripravljeni, akcija.
Toma sem že takoj oboževal.
Vedno je bil tak srček.
Krasno je bilo delati z Jasonom.
No, delati z Jasonom ni bilo vedno krasno.
Nemudoma se je spremenil v najbolj neprijazno, grozno osebo.
Spomnim se, da sem ga zagrabil in bil karseda neprijazen.
Gledal sem, kako vedno išče moje odobravanje.
Prvi prizor, ki sem ga posnel,
je med izbrisanimi.
Draco se nečesa dotakne, uporabim palico …
Ničesar se ne dotikaj, Draco.
A nisem vedel, kako ostri so zobje,
ki so se zarili v Tomove roke.
Pogledal me je in oči je imel polne solz.
Ja, oče.
"Tom, oprosti. Nisem vedel, kako ostri so, kako težka je."
Rekel je: "V redu je, dobro je za prizor."
Bil je zloben oče, potem pa so rekli: "Stop."
Objel te je in rekel: "Sem te preveč udaril?"
Pravi Jekyll in Hyde je.
Harry Potter, kakšna čast.
Prijatelju sem rekel:
"Dobil sem vlogo vilinca v Harryju Potterju. "
Vsi tisti vzkliki veselja in popoln brezup,
ker nisem razumel, kako pomemben je ta lik.
Po prizoru je rekel: "Hvala, Lucius."
Iztegnil sem nogo. Stopil sem dol in zavihtel palico.
Chris je rekel, naj očistijo, kjer mi je spodrsnilo.
Rekel sem, da mi ni. Vprašal je, kaj je bilo.
Rekel sem: "Trapetsa sem brcnil dol."
Pomislil sem: "To bo noro zabavno."
G. Malfoy.
Nekaj vašega imam.
Nogavica je na neki ravni bedna, na drugi pa je vse.
Mislim, da je v tem lepota tega lika.
Gospodar je dal Trapetsu nogavico.
Kaj? Nisem ti dal …
Gospodar je dal Trapetsu kos oblačila.
Trapets je svoboden.
Ena od glavnih tem je zavezništvo prijateljev, ki vzdržijo.
Midva sva se zelo nasmejala z Richardom Harrisom.
Imeli smo animatronično verzijo feniksa Fawkesa.
To je bil velik rdeč ptič, ki ne obstaja.
Ne obstaja. Ni bil nerealističen in bi lahko obstajal.
Richard je prišel, pogledal feniksa in rekel:
"Dandanes neverjetno izurijo te živali."
V očesu je bila kamera. Videli so Richarda, ki ga gleda.
Rekli so: "Nočemo uničiti te čarovnije.
Ptič se bo še naprej odzival."
Na koncu je Richard rekel: "Ptič se odziva name."
Feniksi so neverjetna bitja.
Izjemno težke tovore lahko nesejo. Njihove solze imajo zdravilne moči.
Nismo mu povedali. –Mislil je, da je pravi.
Noro, da smo bili del tega.
Ne vem, kdo drug bi lahko začel serijo tako kot ti.
To je super.
Čutil sem krivdo, ker sem odšel. Res.
Ko sem se poslovil od vas,
nisem mogel verjeti, da vas zapuščam.
Res mislim, da ne dobiš dovolj priznanja
za to, kar si dosegel s prvima dvema in vsemi nami.
Najlepša hvala za to.
To je bila moja najboljša izkušnja.
Ne razumeš, da ni pomembno, kot kaj se je nekdo rodil.
ampak kaj postane.
ODRAŠČANJE
JETNIK IZ AZKABANA OGNJENI KELIH
Živjo.
Hvala za obisk in klepet.
Kdo je to? Ta moški.
Kdo je to?
To je Sirius Black.
Sirius Black je ključen za Harryja.
Jo ima temo, da ne sodi knjige po platnicah.
Harryju predstavijo Siriusa Blacka kot zločinca.
Morilec je na prostosti.
Mislite Siriusa Blacka?
Kaj ima on z mano?
Ko ga Harry spozna v tretjem filmu, ugotovi,
da ni to, kar mu pravijo, da je.
Zelo drugačen je.
Gary je izvrsten igralec.
Izbrali smo ga tudi zato, ker ima potencial za temačnost,
a ima takšno dušo in notranjo toplino.
Kdaj so te povabili, da igraš Siriusa?
Poznal sem Harryja Potterja, a je bilo to za otroke.
Govorili so mi, naj preberem knjige, imel sem otroke,
zato bi bil nekje v mojem svetu.
Potem so začeli s temačnejšim pristopom in knjiga je bila zanimiva.
Spoznal sem Alfonsa. Mislim, da je bil takrat glavna atrakcija.
Ne pozabite, da morate skrbeti za svoje žabe.
V Azkabanu gre za odraščanje.
Prestopajo prag med otroštvom in najstniškimi leti.
V prvih dveh je Harry še otrok.
Samo vzdušje je bolj optimistično.
Ampak ko dopolni 13 let, velik oblak prekrije
vse v zvezi s Harryjem.
To smo morali prikazati tudi stilistično.
Kaj se dogaja?
Ne vem. Mogoče se je vlak pokvaril.
Zdelo se je, da Jetnik iz Azkabana prinaša novo dobo.
Zgodba je bila veliko temačnejša.
Prinašala je veliko precej odraslih tem.
J. K. Rowling morakvarje opisuje precej strašljivo.
Hotel sem prikazati, da morakvarji
izsesajo vse veselje.
Da so izsesali Harryjevo bistvo.
Ampak najpomembnejši del za dosego tega je bila Danova igra.
Kdaj je bil Azkaban? Koliko si bil star?
14 let.
Res? Ko sva se spoznala? –Ja.
Mislim, da sem se nekako naravno počutil očetovsko.
Me boš ubil, Harry?
Prvi, do katerega sem začutil strahospoštovanje, je bil Gary Oldman.
Z mano si govoril glede Garyja. –Norel sem.
Rekel si: "Emma, moraš biti kul."
"Gary Oldman je res pomemben in moraš biti kul."
Rekla sem: "Prav."
To je bilo projiciranje mojih strahov.
Govoril sem si: "Dan, moraš biti kul. Pomemben je."
Dan je bil sprva malo preplašen. Gary je bilo zelo velikodušen
tako osebnostno kot tudi kot igralec. Takoj ga je objel
in ga vključil v igralski proces.
Res ju je bilo lepo videti.
To je skoraj zrcalilo ta odnos,
ker je Harry na neki način iz Siriusa Blacka naredil totem.
V smislu, da se mu ne more približati in da je strašljiv.
To je bilo podobno kot v filmu.
Ko sta odkrila, kdo sta v resnici, sta nenadoma začutila neverjetno vez.
Med posameznimi prizori
sta sedela skupaj in se pogovarjala.
V načinu, kako je Dan gledal Garyja,
si lahko videl, kako ga občuduje in spoštuje.
Tisto v Besneči brunarici …
Kot bi gledali tenis.
"To je igranje. Za to si moramo prizadevati."
Z nami so bili Tim Spall, eden in edini Alan Rickman,
David Thewlis, ti, Emma, Rupert.
Lepo, da si vključil mene, Emmo in Ruperta.
Gledati vas kot igralce, pa tudi kot ljudi,
gledati te neverjetne igralce in si misliti: "Saj ste samo ljudje."
Vmes ste se zabavali. Ni treba, da je boleče.
Lahko je intenzivno. Tudi to ste mi pokazali.
To je bilo pomembno.
Ubijmo ga. –Čakaj.
Dovolj sem čakal!
Že 12 let!
V Azkabanu!
Še nikoli nisem snemal s tako neverjetno zasedbo.
Dolg prizor je, vključuje veliko preobratov.
Tako zabavno je bilo.
Intenziven prizor, v katerem je veliko na kocki.
Ne!
Zaupala sem ti!
Rupert, Emma in Dan so povsem predani temu prizoru.
Super je. Lepe spomine imam na to.
Dumbledorju sem rekel, da prijatelju pomagaš v grad,
in tu je dokaz.
Krasno, Raws. Spet si uporabil svoj silni in prodorni um
in kot vedno narobe sklepal.
Sirius mi je bil vedno ljub lik, njegov odnos s Harryjem.
Je kot kul stric, je pa tudi kot starejši brat.
Prikazan je kot zlobnež, potem pa se ti posveti:
"To so mu podtaknili. Dober je."
Tako je prijazen, topel in kul. –Topel, prijazen in kul.
Ja.
Želim si, da bi poznal celo zgodbo.
Morali smo počakati na knjigo. Ne vem, če si ti vedel,
ker si bil Harry Potter. –Nisem. Samo Rickman.
On? –Notranje informacije.
Kako mu je to uspelo?
Zelo zgodaj je rekel Jo: "Mislim, da moram vedeti, kaj bo."
"Moram vedeti."
Daj mi razlog. Rotim te.
Rickman je imel podatke, ne? –Ja.
Ni povedal Chrisu ali drugim. Chris mu je rekel:
"Zakaj to delaš?" Rekel je: "Povem pozneje."
Ja, boš že izvedel.
Ja. Ko bo treba. –Počakaj deset let.
Dan ni bil otrok, ki je igralec. Bil je kot drugi igralci.
Alfonso je rekel: "Zdaj ste najstniki, tako bom delal z vami."
On nam je prvi dal domačo nalogo.
Sprosti se.
Želel nas je spoznati, zato je pripravil vajo.
Kot svoj lik smo morali napisati esej.
Rekel je, da poznamo svoje like bolj,
kot jih bo on lahko kdaj razumel, zato naj mu povemo, kdo so.
Po polovici strani A4 sem pomislil:
"Zdi se mi, da sem povedal vse.
Jo je o tem napisala dobrih 500 strani.
Ampak zdi se mi, da tole vse povzame.
Super, kul. Ponosen sem na to."
Emma je seveda napisala izvrstnih 12 strani.
Rupert ni oddal naloge.
Nič nisem napisal.
Rekel sem: "Rupert, kje je naloga?"
Rekel je: "Zdelo se mi je, da je Ron ne bi naredil.
Zato nisem nič napisal."
Na srečo je Alfonso videl, da je za moj lik primerno, da nisem nič napisal.
Rupert je … Ron.
Stoodstotno je Ron.
Emma igra brez vidnega napora. Veliko se pripravlja.
Ko snemaš prizore, se zdi,
da vse kar samo teče iz nje.
V resnici so izvrstni igralci.
Sirius Black najde odrešenje,
ko Harry razume, kdo je v resnici.
To je trenutek velike osvoboditve, velike svobode.
To je simbolično prikazano,
ko ponoči skupaj letita pod srebrno luno.
Bili smo kot družina, ne?
Ja. –Bolj kot pri kakršni koli drugi izkušnji.
Pri filmih ni tega, ker delaš s kupom ljudi,
se spoprijateljiš z njimi, potem pa večine ne vidiš več.
Pri Potterju pa smo se vračali.
Ja. To je eden od mnogih razlogov, zakaj je bil poseben.
Ja. Zdi se, da smo z igro v teh filmih postali del filmske zgodovine.
VELIKA NOVA DOBA
Bradavičarka je bila izbrana, da gosti Trišolski turnir.
V Ognjenem kelihu je bilo med vsem tistim v zvezi s turnirjem lepo,
da te je presenetila, osupnila in prevzela
čarobnost prizorov. Da si bil presenečen.
Spomnim se prihoda Beauxbatonk in Durmstrangovcev.
Res je bilo kul.
Za četrti film smo želeli britanskega režiserja.
Hoteli smo nekaj gledališkega. –Stop. Hvala.
Mike je navdušen, glasen, strasten človek.
Bil je idealen režiser za ta film.
Film je bil res bombastičen, poln akcije, čudovit in ekscentričen.
Mike mi je všeč, super je bil. Kot bi stopil iz knjig.
Kot bi bil lik z Bradavičarke.
Četrta knjiga je najobsežnejša. Ima približno 900 strani.
Je kot velik zidak.
Akcija!
Pomislil sem: "Male srčke bo kar prilepilo na sedeže.
Mora imeti močno, energično jedro."
Bil je poln energije.
Stvari ga tako navdušijo. Izžareval je nekakšno
prisrčno otroškost.
Obožuje humor
in skušal ga je najti v vsakem prizoru.
Po par filmih sem začel postajati živčen.
In … –Po Columbusu je bilo drugače.
Res malo drugače. –Drugačno vzdušje. Mike Newel …
Z nami je delal kot z odraslimi. –To je to!
Najbrž res. –Ja.
Zabavali smo se.
Weasleyjeva dvojčka, ki sem ju imel rad, sta se morala prepirati.
Snemali smo prizor, ko Fredu in Georgeu
ne dovolijo na Trišolski turnir. Imela sva lasulji in bradi.
Kot starca. Mike je rekel: "Mislim, da bi si šla na živce.
Morata se stepsti zaradi tega."
Tega sta se lotila malo bolj zadržano.
Stop!
Rekel sem: "Dajta no, fanta, to je pretep."
Mike je rekel: "Ne."
Kdo bi se tepel?
Ko pravi idiot sem rekel: "Ja, v redu."
Takrat sem bil seveda trebušast 60-letni gospod.
In … Res ne bi smel narediti tega.
Vrgel se je name in naredil tako!
Rekel sem: "V redu." In mu naredil enako.
Zgrabil sem ga za pas in ga skušal metati okrog in podobno.
Nalomil sem si nekaj reber in potem me je grozno bolelo.
Seveda pa je bilo čudovito, da sem se povsem osmešil.
Vsi so se zaradi tega počutili veliko bolje.
Veste, da ne bi smeli režiserju polomiti reber?
ODRAŠČANJE
Film Ognjeni kelih govori o najstnikih,
ki se prvič zaljubijo, povabijo nekoga na zmenek.
Na božični ples.
To je prikazovalo nerodne faze, ki jih doživiš kot najstnik.
Bil je enak občutek, ker smo dobesedno doživljali enako.
Z Emmo sva drug drugega veliko učila glede dopisovanja
z nasprotnim spolom. Če je pisala fantu ali jaz punci,
sem rekel: "Toliko poljubov mi je poslala. Kaj naj? Kakšna mora."
Imela sva odnos kot starejši brat in mlajša sestra.
Bil je zanimiv film, ker je bilo v zraku veliko hormonov.
Zaljubljali smo se, eni so hodili in se potem razšli.
Kot je bilo v šoli. Bilo je enako okolje,
ampak pri obrambi pred mračnimi silami.
V tem filmu je bilo največ hormonov, vsaj pri meni.
Bilo je kot pričakovano.
Četrti film je bil tisti z Beauxbatonkami in Durmstrangovci.
Že tako je bilo veliko hormonov polnih najstnikov,
potem pa sta prišli še dve veliki skupini novih.
Ker je šlo za film, so bili vsi zelo privlačni.
Ja … S tistim filmom se je vse začelo.
Zakaj potujejo v skupinah?
Je malo neroden najstnik,
ki ni nič posebnega.
Kar je najbrž nekaj posebnega za nekega junaka.
Ubijaš zmaje. Kdo drug bo dobil zmenek?
Raje bi se boril z zmajem.
Jo je o njem v tistih letih pisala zelo prikupno.
Od mene ni zahtevalo velikega igralskega napora,
da sem se vživel v svojo čudaško najstniško stran.
Cho? –Ja?
Zanimalo me je, če …
Če bi mogoče šla na ples z mano.
Prosim? Nisem slišala.
To je bila seveda zgodba o odraščanju.
Eden od pomembnejših prizorov je bil božični ples.
Božični ples je predvsem ples.
Prizor, v katerem se učenci učijo plesati,
je bil bolj ali manj tipičen šolski ples.
Punce na eni strani, fantje na drugi.
Bili smo v velikem prostoru v Oxfordu.
Maggie je na sredini in reče: "Naučila vas bom plesati."
Seveda je izbrala Ruperta in rekla …
Desno roko daj na moj pas. –Kaj?
Fant je star 14 let in ve, kako izvabiti smeh.
Super je!
Začuda sem bil nesamozavesten. Nisem vedel …
Še nikoli nisem plesal z gospo, zato je bilo to nekaj novega.
Tega mu ne bosta pustila pozabiti, ne? –Nikoli.
Seveda sta mi James in Oliver, dvojčka, vedno nagajala.
Pred snemanjem sva ga zafrkavala.
Pred snemanjem sta me prepričala,
da so načrtovali plesno koreografijo.
Rekla sva: "Znaš korake?"
"Kaj?"
"Saj veš, korake. Mi se že šest tednov učimo koreografijo."
Stopnjevala sta pritisk.
In sem.
Ne, sčasoma boš moral voditi. Razumeš?
Stop.
Eden najbolj čarobnih dni je bil veliki ples.
Tam so bili vsi ti neverjetno lepi, popolno oblečeni mladi ljudje.
Madona!
Kaj je to? –Moja slavnostna oblačila.
Obleke, ki smo jih nosili, so imele široke zavihke in dolge zadnje dele.
V tistem se res nikakor nisi počutil kul.
Sem kot stara teta Tessie!
Smrdim kot stara teta Tessie!
Spomnim se samo tistega izstopajočega ovratnika s šestimi sloji.
Tistih naborkov. V bistvu mi je bil všeč.
Bil je zelo … Zelo weasleyjevski.
Ja, super je bil.
Dobro sem bil videti. Redkim bi uspelo.
Emma je bila seveda lepa, imela je neverjetno obleko.
Midva z Rupertom sva bila videti kot kolega Austina Powersa,
ko sva stala tam.
Prelepa je.
Mislim, da Harry in Ron, še posebej Ron,
prvič vidita Hermiono kot mlado žensko.
Ne kot neko svojo pomočnico.
Je Hermiona Granger z Zmagoslafom Levyjem?
Ne. Nikakor ne.
Vsi se poistovetimo s tem. To mi je všeč pri teh zgodbah.
Rišejo vzporednice z našimi življenji.
Recimo prvi šolski ples.
Vsa ta čustva, nelagodje, negotovost.
Vedela sem, da je pomembno, in bila sem nesrečna.
Vedela sem, da je to trenutek, ko grdi raček postane labod.
Naenkrat je bil prisoten pritisk.
Ne mahaj z rokami, prav?
Mike Newell me je učil, kako iti po stopnicah v obleki.
"Preveč mahaš z rokami."
"Prehitro hodiš. Iti moraš počasneje."
Dajal mi je milijon napotkov, kako iti po stopnicah.
In seveda sem padla po stopnicah.
Bili smo zelo negotovi najstniki.
Rekli so: "Naučili se boste nekaj plesnih korakov."
Saj mi zaupaš, ne?
Nisem plesalec, nikoli ne bom.
Ja, zdi se mi, da sem v prizoru s plesom precej tog.
Poglej to, poglej.
Elegantno. Srečnež je.
Z Emmo sva se vedno …
Imela rada.
Prišla sem v sobo, kjer so bile inštrukcije.
Za nalogo smo dobili, da narišemo, kakšen je po našem mnenju bog.
Tom je narisal punco na rolki z nazaj obrnjeno kapo.
In … Ne vem, kako naj to povem. Kar zaljubila sem se vanj!
Mislim, da sem bil na stolu za ličenje.
Nekdo je rekel nekaj v smislu, da je bila zaljubljena vame.
Vsak dan sem iskala njegovo številko na seznamu.
Številko sedem.
Če je bila na seznamu, je bil to še posebej vznemirljiv dan.
Bil je tri leta starejši.
Zanj sem bila kot mlajša sestra.
Bil sem zelo zaščitniški do nje.
Ja, vedno sem jo imel rad.
Še danes je tako.
Mislim da gre za to, da je bil Tom tisti,
s katerim sem lahko bila pogosto bolj ranljiva.
Vedno je obstajala neka povezanost.
Med nama nikoli ni bilo nič ljubezenskega.
Samo rada se imava.
To je vse, kar lahko povem.
Skupaj! Ena. Dve. Tri. –Dve. Tri.
V Ognjenem kelihu se vesolje premakne in naenkrat dobimo Mrlakensteina.
TISTI, KI GA NE SMEMO IMENOVATI
Ralpha Fiennesa sem izbral, ker je eden najmočnejših igralcev svoje generacije.
Vedel sem, da premore veliko moč.
Ima prefinjeno, pretanjeno moč osebnosti.
Moja sestra ima otroke, ki so imeli takrat 10, 11, 12 let.
Rekel sem: "Kaj pa vem glede Harryja Potterja.
Mrlakenstein?"
"Kaj? Želijo, da igraš Mrlakensteina?
Moraš sprejeti!"
Pokazali so mi nekaj risb, zamisli za videz.
Tega nisem pričakoval.
Pomislil sem: "To je pa močen videz."
Mrlakenstein se mi ni zdel človeški. Bil je bolj kot esenca zla.
Vem, da je bil človek, a je postal nekako podoben kači.
Imel je glas, ki je bil kot kačji šepet.
Bil je raskav. Kot nekakšen šepet.
Dih za dihom.
"Harry Potter."
Pridi umret.
Ralph je hotel biti izjemno zloben in nezemeljski.
Najboljši način za to je bil, da mu odvzamemo nos.
Pozor, kvarnik, ima nos.
Bil je prekrit z nalepkami, zato je bil malce manj grozljiv kot na ekranu.
Razen ko so rekli akcija.
Takrat sem se ga začel bati.
Lahko se te dotaknem.
Ličenje je trajalo tri ure.
Poslikava rok, nohtov, zob.
Celo z nosom sem se počutil …
Močen. Mogočen.
Zloben.
Pomembno je bilo, da sklepamo, da bo v zgodbi
zelo pomemben Cedric Diggory.
V tistem spopadu Cedric umre.
Ubij rezervo. –Avada Kedavra!
Cedric!
Harryju uspe odnesti truplo in pristati
na koncu tekmovanja.
Oče Cedrica Diggoryja verjame, da je njegov sin zmagal.
Potem spozna, da je fant mrtev, in zatuli kot pes.
Moj fant je!
Nenadoma se zgodi nekaj nepričakovanega in resnega.
Spoznaš, da ta film ne govori o življenju, ampak o smrti.
To je pomemben prizor, ker Harry prvič začuti
takšno smrt nekoga mladega, ki mu je blizu.
Pri tem prizoru sem jasno pomislil:
"To so filmi za otroke, ampak vsebujejo res težke stvari."
Vrnil se je!
Mrlakenstein je nazaj!
V trenutku smrti Cedrica Diggoryja ta serija odraste.
Otroci zapustijo otroštvo in morali se bodo soočiti
z nevarnostmi odraslosti. Vse pa izvira iz tega trenutka smrti.
Cedrica Diggoryja je umoril lord Mrlakenstein!
Oni trije so v težavah.
In vemo, da to kuje prijateljstvo.
"Skratka, varuje te tvoja sposobnost ljubiti,"
je rekel Dumbledore glasno.
"Edina zaščita, ki lahko deluje
proti miku moči, kakršno premore Mrlakenstein.
Kljub vsem skušnjavam si prestal
vse trpljenje in ostal čistega srca."
TRETJE POGLAVJE
FENIKSOV RED PRINC MEŠANE KRVI
GRINGOTT
Lepo, da smo lahko v tvoji hiši.
Vem, lepo je.
Veš, kaj sem vedno hotela narediti? Naj vidim, če lahko. Šla bi sem gor.
Poglej, niso videti ravno dobro.
Še vedno so vsi tu. –Še vedno so tu.
Jim je dal kdo jesti? Kako žalostno.
Ti si lahko Harry Potter. –V redu, hvala.
Jaz grem desno, ti pa levo. –Ja, tekmujva. V redu?
Pripravljen, pozor, zdaj! –O bog.
Tu spodaj se poljubljava.
Preboli že.
Veš, kaj? Nekaj sem fotografirala.
Sinoči sem pomislila: "Izbrskala bom te reči."
Prosila sem za tvoj avtogram.
Kaj sem napisal? –Ne, preberi. Tako lepo te je videti!
Bog. –Kaj piše?
"Draga H. B. C., lepo je bilo s tabo igrati in zate garati."
Kako bistro.
Zadovoljen sem s tem. –Poetičen si bil.
"Ker sem ti vedno moral držati kavo. Rad te imam."
Kaj piše potem?
Lahko poveš! –Zdaj lahko poveva.
"Rad te imam. Ko bi se le rodil deset let prej.
Mogoče bi imel možnost." –Zdaj je v redu.
"Hvala, da si bila kul." –A ni lepo?
To bom vedno cenila. –Hvala.
To imam na stranišču, Dan.
Neurje prihaja, Harry. Pripravimo se na njegov prihod.
Bila sem v petem filmu, Feniksov red.
Poglej, moji zobje.
Helena je prinesla svoje zobe. Zagotavlja mi,
da jih nikakor ni čistila. –Ne, to je prava starina.
Minilo je 11 let in …
Ja, čuden vonj imajo.
Kar v usta jih boš dala.
V redu, zdaj bo. –Kaj praviš?
Ja, pozabil sem.
Se me spomniš? –Spomnim se … Ja.
Zobje so pomagali. –Pri vlogi?
Hotela sem biti maskirana. Ko so mi ponudili vlogo,
mi je Jo poslala sporočilo:
"Mogoče ne bo veliko napisano, a bo naredila nekaj pomembnega."
S Krasotillyo je bilo zabavno, ker je izražala otroškost in porednost.
In popoln anarhizem. –In psihopatskost.
Nekako igriva je, kar je še bolj vznemirjajoče.
Ona ne misli, da je zlobna. Ravno nasprotno.
Morala sem najti razlog, zakaj bi škodovala ljudem
in zakaj je neobčutljiva.
Zato se počuti močno.
Mali, majceni Potter.
Krasotillya je bila divja, neukrotljiva reč.
Nikoli ne veš zagotovo, kaj bo izustila.
Za igralca je to vznemirljivo, ker tega,
kar je naredila, naslednjič mogoče ne bo ponovila.
Spomnim se, da sem skušal biti glavni,
ona pa se je samo zabavala.
Lahko je počela, kar je hotela. Se režala, skakala.
Pomiri se.
Rekla, kar je hotela.
Preprosto nisem vedel. Trudil sem se, da bi mi sledila.
Ti umazani mešanec!
V redu je, samo radoveden fant je, ne?
Hotel sem, da utihne.
Draco.
Ubila sem te, ne? Oprosti. –Ubila si me, ampak …
Treba je bilo.
Delali smo na urokih.
Oba sva bila dobra v čaranju.
Imela sva nekaj krasnega, a so vse izrezali.
Jezna sem bila. Pomislila sem: "Tedne sem se učila čaranja s palico."
Cele dneve smo bili na snemanju. –Tako je.
Bila je ena mojih prvih stvari, ti si padel v tančico.
Je bila tančica? –Ja, skozi tančico grem.
Spraševali so se, če se vrnem.
"Se lahko vrneš izza tančice?"
Ne, ne moreš se.
Avada Kedavra!
Vedno sem govoril, da je bilo zanimivo za nas mlajše igralce.
Imeli smo recimo Maggie, Davida Bradleyja in Alana.
Poznali so nas od desetega, 11. leta.
Ko si prišla ti, sem imel 15, 16 let.
Ti, Gary in David ste z nami delali bolj kot z odraslimi.
Super je bilo. Videli ste, da smo nekateri pripravljeni.
"Me spodbodeš? Tudi mi bi radi bili igralci."
ODRAŠČANJE
V Feniksovem redu svet postaja bolj političen.
Menil sem, da potrebujemo režiserja, ki bi to opravil na zabaven način.
David Yates dobro dela z igralci, na pravilen način jih spodbode.
Odvračati moramo od napredka zavoljo napredka samega.
David je bil prijazen, nežen človek,
ki mu je bilo res mar za vse te like.
Z njim smo imeli veliko individualnega dela.
Feniksov red sem delal z mislijo na mlade igralce,
razmišljal, kako bi vse naredili bolj zrelo,
malce bolj odraslo, tematsko in malce mračnejše.
Moralo se je razširiti, zrasti, postati vedno bolj strašljivo.
Vse je postalo veliko večje in bolj kompleksno.
Od otročjosti do vplivanja na dogodke in tega, da si del velikega sveta.
Samo fant je. Reci še kaj, pa ga lahko kar uvedeš v Red.
Rad bi se pridružil. Če Mrlakenstein zbira vojsko, se hočem boriti.
Ko sem začel, so mi David in ljudje iz studia povedali,
da Emma ni prepričana, če hoče posneti še enega Potterja.
Harry!
Ljudje pozabljajo, kaj je prevzela in kako graciozno je vse izpeljala.
Dan in Rupert sta si bila v oporo.
Jaz sem imel svoje podrepnike.
Emma ni bila samo mlajša, ampak je bila tudi sama.
Emma!
Našla sem vpis v dnevnik, kjer piše: "Hmmm … "
Vidim, da sem bila včasih osamljena.
Na snemanju nismo govorili o tem, ker smo bili otroci.
Kot 14-letni fant ne bi vprašal sovrstnika:
"Hej, kako si? Je vse v redu?"
Feniksov red.
Takrat je za vse nas postalo vroče.
Razmišljala si, da bi nehala. Nisva govorila o tem.
Ja, mislim, da me je bilo strah.
Ne vem, če si kdaj začutil točko preobrata,
ko si pomislil: "To je zdaj za vedno."
Ja. Ves čas sem doživljal takšne trenutke.
Občutil sem podobno kot Emma.
Razmišljal sem, kako bi bilo, če bi se umaknil.
Ampak o tem nisva govorila.
Vsak je to doživljal ob svojem času,
takrat pa smo živeli v trenutku.
Nismo pomislili, da čutimo podobno.
Ja …
Končno me je ujelo vse to glede slave.
Nihče me ni prepričal, naj vztrajam.
Oboževalci so iskreno želeli, da nam uspe,
mi pa smo se iskreno podpirali.
A ni to super?
Lepo je spoznavati ljudi. Filmi jim veliko pomenijo.
Odraščali so z nami.
To jim je pomagalo pri težkih stvareh v življenju.
Zelo ponosen sem, da sem del nečesa,
kar mnogim tako veliko pomeni.
Razmišljal sem o Dumbledorjevih besedah.
Kaj je rekel?
Čeprav nas čaka boj,
imamo nekaj, česar Mrlakenstein nima.
Ja?
Razlog za boj.
S sinom Billyjem sva jih gledala vsak večer.
Če je bil v nedeljo zvečer žalosten, sva gledala film o Potterju.
Bili so mu zatočišče.
Veselim se, da jih bom z morebitnimi otroki nekoč gledal.
Ogromen vpliv. Izjemno je. –Neverjetno.
OBSTRANCI
J. K. Rowling sem pisala
od svojega 11. leta, da bi se ji zahvalila.
Življenje bi bilo obupno brez Harryja Potterja.
Na mojo srečo je prebrala pismo in mi odgovorila.
Sem ena od redkih srečnic,
ki lahko reče, da si je dopisovala z J. K. Rowling.
BI IGRALA V FILMU? VLOGA LOONE LIUPKE
Prvi del avdicije je javni poziv.
Dobesedno vsi lahko pridejo.
IZKUŠNJE NISO POTREBNE
"Moja priložnost. Gremo v London."
Leteli bomo, seveda.
Na tisoče ljudi je stalo v vrsti.
Dana se zelo živo spomnim.
Poskusno snemanje.
Bela omela.
Govoril je z mano, jaz pa sem pozabila odgovarjati,
ker sem ga navajena gledati na zaslonu.
Kar tako sem delala …
Mislim, da me je to približalo energiji Loone Liupke.
Malo odsotna je.
Živjo.
Grozen si, Ron.
Potem je našel skrivni svet čudakov, obstrancev,
ljudi, ki imajo neko čudno moč,
a izžarevajo veliko človečnost, globino in ranljivost.
Filmi so ljudem dovolili, da sprejmejo neke dele sebe.
Osvobajajoče je bilo videti svojo čudaškost,
ki je v filmu predstavljena kot supermoč.
Spomnim se, ko sem vas spoznal.
Največji obstranci, kar sem jih kdaj videl.
Tukaj smo. –Še vedno smo obstranci.
Mogoče, ampak imamo drug drugega.
V šoli mi ni šlo.
Raje vzemi Učbenik rastlinoslovja.
Nisem imel veliko prijateljev.
Pazi, kje hodiš, Velerit.
Mislim, da je super biti obstranec, zato je to priljubljeno.
Vsi bi radi vedeli, da nekam spadajo.
To je osvoboditev od osamljenosti, se mi zdi.
Bil sem sramežljiv otrok. Razumel sem občutek,
ko ne veš točno, kam spadaš.
Pomembno je trdo delati.
Ampak nekaj je še pomembnejše.
Verjeti vase.
Vsi so bolj imeli občutek, da nekam spadajo,
ko so gledali like, ki se niso vklopili.
KO JE HARRY SPOZNAL GINNY
Ko je Bonnie prišla, je imela mogoče devet let.
Mami, si videla moj pulover? –Ja, mačka ga je imela.
Živjo.
Odnos med Ginny in Harryjem,
ki se je počasi razvijal in zraven vpletel celotno družino Weasley,
je pripeljal do tega, da je Harry postal Weasley.
Tega nisem pričakoval, sploh ne po branju knjig.
Bonnie je bila najmlajša,
zato se mi je zdelo malo čudno.
Zapri oči.
Bil je nekakšen pritisk.
To je oboževani junak zgodbe.
Vsi na snemanju te poznajo že šest, sedem let.
Gledali so te odraščati, zdaj te bodo videli pri poljubljanju.
Kul, ne?
Jo je napisala veliko izjemnih ženskih vlog. To se mi zdi pomembno.
Ponosna sem na to, kdo so Bonnie, Evanna in Katie in kdo so postale.
Vse so postale izjemne aktivistke.
Vsaka od teh punc je bila krasen, enkraten človek.
Pogrešal sem tvojo družbo. –Res? Hvala ti.
Si kaj dobil? Veliko sem ukradla.
Res? Nisem vedel. –Ja, morala bi ti povedati.
Pomirjen sem, ker sem skušal ukrasti svojo palico.
Če bi jo, bi jo najbrž že kje izgubil.
Saj veš, da ne delujejo?
Zagotovili so mi, da …
Sčasoma in z dovolj vaje … –Z vajo bi morale delovati.
Smešno je, ko zdaj pomislim.
Izvajali smo tako zapletene gibe, a se ni nič zgodilo.
Nič. Ampak meni se enkrat je.
Rekli so: "V zrak bomo vrgli Hagridovo … "
Ja! Ti si to naredila, ne?
Rekli so: "Ravnali se bomo po tebi. Ko izrečeš urok, bo eksplozija."
Moja reakcija me je dejansko presenetila in prestrašila.
Pomislila sem: "Vau."
Grozno vznemirjenje zaradi moči.
Pomislila sem: "Samo s palico sem to dosegla."
"Eksplodirala je."
Veliko bolj zadovoljujoče, kot če pero lebdi.
Ja.
Kaj je Draco počel s tisto čudno omarico?
In kdo so bili tisti ljudje?
Ne razumeš? Obred je bil, iniciacija.
Nehaj, Harry.
Vem, kaj hočeš reči. –Zgodilo se je. Eden od njih je.
Eden od koga?
Harry misli, da je Draco Malfoy zdaj jedec smrti.
Otrok, ki ni dobil nežnosti, spodbudne ljubezni staršev ali odraslih,
lahko razvije jezo in sovraštvo do sveta in prestopi na temno stran.
Z mano si drzneš tako govoriti v moji hiši!
Veliko Dracove poti je odvisne od tega, če skuša
ustreči očetu ali ne.
V šestem filmu mora narediti tisto najhujše
oziroma to poskuša. Ubiti mora Dumbledorja.
Vidimo, da se zlomi.
Draco.
Pred leti sem poznal fanta, ki se je vedno narobe odločal.
Prosim, naj ti pomagam. –Nočem vaše pomoči!
Ne razumete?
To moram narediti.
Moram vas ubiti, drugače bo on ubil mene.
Pri Tomu je v Princu mešane krvi super,
da vidimo zlobneža, ki je bil v prejšnjih filmih vedno
nekam dvodimenzionalen, zdaj pa so mu dali priložnost,
da razišče veliko kompleksnejše in zanimivejše potovanje.
Sedel sem z njim in mu rekel: "Tom, zdaj lahko res zasiješ."
David Yates je rekel: "Če izvabimo zgolj odstotek
"empatije ali sočutja do njega, smo opravili svoje."
Daj.
Zame je Draco junak.
Harry je vedno ravnal prav, se pravilno odločal.
Zanj ni dileme. Draco pretrga okove
svoje grozne družine in odgovornosti,
pričakovanj.
Izjemno je bilo gledati, kako je Tom upodobil ta boj v filmu
in res izrazil vse odtenke, vso zapletenost,
etično minsko polje,
skozi katerega se pomika.
Ne.
Robaus.
Prosim.
Avada Kedavra!
Krasno je biti spet tu, ampak je tako …
Šokantno, ker smo za toliko ljudi mislili, da bodo z nami
veliko dlje, kot so bili.
Recimo Helen, Alan, Richard in …
Ja.
Kot družina so nam.
Enako lahko žaluješ. –Ja.
Samo … prehitro. –Ja.
Ne pomiluj mrtvih, Harry.
Pomiluj žive.
Predvsem pa vse tiste, ki živijo brez ljubezni.
Ne smemo premlevati o sanjah, Harry, in pozabiti živeti.
Richard Harris je bil poseben, topel človek.
Iskriv je bil.
Richard je bil legenda.
Eden najduhovitejših ljudi, kar jih poznam.
Bil je vražji 11-letnik, ujet v telo 70-letnika.
Se še enkrat zavrtiš, prosim?
Oči so se mu iskrile,
zato je bil odličen Dumbledore, mimogrede.
Žal je samo ušesno maslo.
Richard Griffiths je bil enkraten kot g. Dursley.
Čarovnija ne obstaja.
Svojo zlobo je sprejel s tako vnemo in strastjo.
Najbolj me je pretresla njegova smrt.
Radodaren je bil z znanjem, vse je želel deliti.
Spraševal sem se, kdaj se bova videla, gospodič Potter.
Srečnež sem, da sem imel nekaj stika
s toliko neverjetnimi ljudmi, ki so preminili.
Nekega dne bom zelo star in bom rekel: "Poznal sem to legendo."
Vem, da ne bi smela biti tu.
Mojster mi je prepovedal govoriti o tem.
Helen McCrory je bila moja žena.
Rekel sem: "Mislim, da sem spoznal najboljšo igralko v življenju."
Pridi.
Srečo imam, ker sem delal z njo in ker sva se na snemanju
toliko presmejala kot kakšna najstnika.
Veliko me je naučila.
Sploh ne morem reči.
Hm …
Znala je nekako
v očeh pokazati toliko empatije.
Krasno je bilo delati z njo.
Lahko vas naučim začarati um in ujeti čute.
Alan z mano ni govoril kot z otrokom.
Moje misli in mnenja je jemal zelo resno,
kar me je vedno ganilo.
Alan je bil ljub prijatelj.
Odigrala sva njegov zadnji prizor.
Odgovarja tebi. Samo tebi.
Mar res?
Čutil sem strahospoštovanje do njega.
Njegova točnost, izjemno podajanje besedila.
Na smešen način sva se soočila.
Raws in Mrlakenstein.
Igralca lahko uživata v metaforičnem spopadu.
Alan je bil kot igralec na ta način čarodej.
Tisti, ki nas ljubijo, nas ne zapustijo.
Vedno jih lahko najdemo …
tukaj.
V LJUBEČ SPOMIN
Zapomni si, da nisi sam.
Prapalica.
Najmočnejša palica vseh časov.
Kamen vstajenja.
Plašč nevidnosti.
Skupaj predstavljajo svetinje smrti.
Skupaj so gospodar smrti.
Fant, ki je preživel.
Harry!
Pridi umret.
Avada Kedavra!
Zaradi ukrepov, ki so jih sprejeli za zaščito družin,
se je bolj kot zaradi česar koli drugega zavedal,
da bodo res šli z njim
in da so točno vedeli, kako nevarno bo.
Želel jim je povedati, koliko mu to pomeni,
a preprosto ni našel dovolj pomembnih besed.
ČETRTO POGLAVJE RAZLOG ZA BOJ
SVETINJE SMRTI, PRVI DEL SVETINJE SMRTI, DRUGI DEL
Kul in čudno hkrati je hoditi tukaj
in gledali prizorišča, kjer smo bili kot otroci,
ki so imeli spoštovanje, kot ga imajo otroci, ki se zabavajo.
Čudno, nostalgično se počutim.
Se kdo spomni mojega hrčka?
Ja! –Millie.
Nisem se spomnil imena. –Nič hudega. Počivaj v miru, Millie.
Vem, da si imela hrčka. Bil sem ljubosumen, ker si imela tu žival.
Mizarji so zanjo naredili krsto.
Ko je Millie umrla, so ji scenografi naredili
po meri narejeno leseno krsto, obloženo z žametom.
Lepa je bila. –Njeno ime so vgravirali.
Ker sem bila vsa iz sebe.
Smo imeli obred? Zdi se mi, da smo.
Hotela sem prijeti mrtvo Millie, jo božati in se je dotikati.
On pa je rekel: "Emma, Millie mora zdaj ostati v krsti."
Toliko sem pozabil.
Ne zdi se mi, da je minilo veliko časa.
Saj vem!
Še vedno smo videti bolje kot v epilogu, super.
To je zmaga.
Torba? –Ja.
Pulover?
Ja, samo čelo me je bilo.
Dodani kilogrami.
Ja, bil sem zelo …
Mislim, da sem … –Ja, bil si za.
Rekel si: "Kar dajte." –Res je. "Vse mi dajte."
Ja. –Bila sem ponosna nate.
Nihče drug ne more razumeti, kaj smo izkusili.
Bilo je edinstveno.
David Yates nas je opisal kot astronavte,
ker nihče drug tega ni izkusil v takšnem obsegu.
To nas bo za vedno povezovalo.
Najlepši spomini na nas tri so, ko smo preprosto vedeli,
da moramo skrbeti drug za drugega z malenkostmi.
Če je bilo recimo mrzlo, smo vsi stali skupaj.
Ali pa: "Zbita sem.
Dan, ti je prav, če zaspim na tebi,
ko čakamo na drugi prizor, ker sem utrujena?"
Mislim, da smo zaspali drug na drugem
v največjih katedralah in podobno v Veliki Britaniji.
Raven zaupanja, ki sem ga imela in smo ga zgradili v desetih letih …
Če smo izvajali kaskaderske točke, sem verjela, da me bo eden od vaju ujel.
Takšno zaupanje in zanašanje zahtevata …
V redkih delovnih okoljih imaš toliko časa, da to zgradiš.
Bilo je neverbalno. Mi trije smo se sporazumevali,
ne da bi morali govoriti. Vedeli smo, kaj je treba narediti.
Vsak je bil močen za druga dva.
Moram se preobleči.
Kako pa … –Urok nezaznavnega raztezka.
Neverjetna si.
Vedno si presenečen.
Ti filmi so bili drugačni.
Veliko časa smo bili zunaj Bradavičarke,
taborili smo.
Vzdušje je bilo temačnejše. Kot bi bil drug film.
Dumbledore te je poslal po skrižvene, a ne veš, kako jih uničiti?
Bilo je osvežilno, ker smo odigrali resnejše stvari.
Bila je dobra priložnost, da like globlje raziščemo.
Greš zraven ali boš ostala?
Zadnjič sem vaju videl.
Ron, nič ni bilo.
Ron!
Mislila sem, da bo res neroden prizor,
kjer pleševa, in res nisem bila prepričana glede njega.
Nisem … –Ja.
Zdaj je to eden mojih najljubših prizorov v seriji.
Na tisti točki sva se tako dobro poznala,
da z drugim igralcem tega ne bi mogla tako odigrati.
Snemali smo Harryja Potterja in pri zadnjem
režiser reče: "Bi pet minut počasi plesala na Nicka Cava?"
Vprašala sva se: "Kateri film snemamo? Tudi prav."
Ta prizor toliko pove. Brez besed. To mi je bilo všeč.
Liki pa se morajo tudi malo zabavati.
Mislim, da sva se midva malo zabavala.
To sva takrat tudi potrebovala. –Ja, vsekakor.
Presneti izdajalec. Nikomur ne moremo zaupati?
V zadnjem filmu je prizor, ko tečemo skozi gozd.
Tekli smo po gozdu in bežali pred Grabeži.
Akcija.
Ne čakajte, zgrabite jih.
Emma, spomnim se, da sva tekmovala,
kdo bo hitreje tekel.
Petka! Super je bilo. –Stop.
Rupert pa si je mislil: "Počnita, kar hočeta."
"Delajta po svoje."
Ja. Zame je tek kaskaderska točka.
In tudi hoja.
Nerad gledam veliko prizorov s sabo v tem filmu.
Gledal pa sem vaju. Enkratna sta.
To je bilo prisrčno. Spomnim se,
da smo se pohvalili za dobro odigran prizor.
Še posebej, ker smo začeli mladi in nismo nič vedeli.
Ko smo videli, da je eden od nas dobro odigral, smo si čestitali.
Očitno se izboljšujemo. –Razturamo.
Najino poljubljanje
je bilo najbolj grozno … –Ja.
… od vsega … –Zakaj?
… kar sva doživela. –Ja.
PRIČAKOVANJE
Hermiona Granger.
Ti pa si?
Ron Weasley.
Me veseli.
" Lebdiosa se drugače izgovori."
Prava tečka je.
Res ni čudno, da nima prijateljev.
Slišala te je.
Ves čas se je stopnjevalo. –V osmih filmih.
Všeč mi je nujna romanca,
ki ves čas tli pod samo zgodbo.
Ta odnos sta tako dolgo brzdala.
Malce zobne paste.
Tudi Hudlagod praznuje božič, veš?
Nekoga moramo pripeljati. –Najbrž boš povabila McClaggna.
Gledalci komaj čakajo na njun poljub.
Hotela sem povabiti tebe. –Res?
Morali bi se pogovoriti o prizoru, ki bo naslednji ta teden.
Ron in Hermiona se bosta poljubila.
Kaj? –Poljub Rona in Hermione.
Zdaj? –V Dvorani skrivnosti.
V tem trenutku neverjetne nevarnosti
se obrneta drug proti drugemu in se poljubita.
Sedem filmov smo čakali na to.
Z obema sem govoril na samem. Se prepričal, da jima je prav.
Bilo je kot priprava na velik športni dogodek.
Govoril sem: "V redu, zmoreta. Super bo šlo."
Moralo bi biti dramatično poljubljanje.
Midva pa sva se ves čas smejala.
Bala sem se, da nama ne bo uspelo.
Nisva mogla biti resna.
Prav nič nisem pomagal, ker so mi povedali,
da sem bil res kreten v zvezi s tem.
Govoril sem: "Prišel vaju bom gledat."
Vsi so hoteli biti tam. Govorili so: "Super bo."
Moramo … –Žal mi je.
Vedela sem, da bom morala jaz
poskrbeti za to, ker Rupert že ne bi.
Zato sem to pač naredila.
Brez zavor.
Potrebovala sem zagon, da sem lahko izpeljala poljub.
In Rupert … Pri prvem poskusu je Ruperta skoraj sezulo od presenečenja,
ker je mislil: "Prvi poskus je!"
Mislim, da sem omedlel.
Spomnim se samo, da se je tvoj obraz približeval.
Vsakič, ko govoriš o tem, zveni,
kot da se v tvoji glavi odvija grozljivka.
Ni bilo tako slabo. –In to je …
Poljub z Rupertom je ena najtežjih stvari, kar sem jih naredila.
Zdelo se je tako zelo narobe.
Dan, Rupert in jaz smo namreč kot sorojenci.
Se vidimo.
Harry!
Vsi trije smo čutili, da nam vsem enako veliko pomeni.
Spomnim se prizora, ko si rekel:
"Ne, jaz sem tisti, ki moram tokrat iti sam."
Objela sem te v slovo.
S tabo grem. –Ne. Ubij kačo.
Vedela sem, da se poslavljam od serije, da se poslavljam od tebe.
Na površje sem morala izpustiti,
kar sem zares čutila ob koncu vsega tega.
Ja.
ZADNJA BITKA
Zelo bibličen prizor je, ko nese Harryja čez most.
Če vprašate Jo ali kogar koli, ki se je zelo poglobil,
bodo rekli, da je to bitka med dobrim in zlim. Preprosto je.
Nevillu veliko dolgujem.
Bil sem sramežljiv. Pri pouku nisem govoril.
Nikoli nisem dvignil roke, ker sem mu bil zelo podoben.
Nevillova super zgodba je, da je prvak.
Tisti krasni del na koncu.
Čudoviti Matthewov govor.
Dobro mora seveda zmagati.
Ni pomembno, da Harryja ni. –Umakni se.
Ljudje umirajo.
Izgubili smo Harryja.
Še vedno je z nami. Tukaj.
Ni umrl zaman.
To, kar je Harry Potter naredil zame, v smislu zgodbe in moje vloge …
Ti pa boš.
Najprej mi je pomagal odkriti, kar nisem.
Srce mu je bilo za nas.
Za vse nas!
Zato sem potem ugotovil, kaj sem.
Lebdiosa!
Če pogledamo knjigo,
zadnji spopad med Harryjem in Mrlakensteinom
poteka v Veliki dvorani pred številčnim občinstvom.
Želel sem nekaj robatejšega,
intenzivnejšega in bolj nagonskega.
Ta dva nasprotnika sta bila duhovno skoraj družena
na čuden način, zaradi skrižvena.
Pomislil sem: "Ne bi bilo super, če bi Dan zgrabil Ralpha
in ga potegnil s stolpa?"
Daj, Mark. Končajva, kot sva začela.
Skupaj!
Ko se udejanjita, se zlijeta skupaj.
Globoka povezava, ki smo jo pletli
skozi zgodbe in filme, se takrat upodobi,
preden padeta na dvorišče.
Telesno sem bil utrujen. Dala sva vse od sebe.
Bila sva izčrpana.
Takrat je bilo mrzlo, nebo je bilo sivo.
Moja podlaket je bila v krču, ker je pihalo vame
in sem moral to potisniti nazaj vanj.
Poleg telesnih izzivov pri snemanju filmov
je bil še dodaten pritisk, češ, jaz sem tisti, ki jih bom zaključil.
"Konec mora biti navdušujoč. Mora imeti pomen.
Mora biti odmeven, uspešen."
NOV ZAČETEK
Kdo si?
Živjo, sem Emma Watson, igram Hermiono Granger.
Sramežljiv sem postal. Raje ne bi bil takšen.
Kaj? –Pozabi.
Nočeš, da to vidijo? –Ja.
Zakaj?
Ker mu ni všeč sponka v laseh.
G. Radcliffe. –Ja.
Kamera! Novinar ste.
Točno tako. Kako je vedel?
Tvoj prvi dan Kako se počutiš?
Enkratno. –Si vznemirjena?
Zelo. Komaj čakam.
Po vseh pripravah se je končno začelo.
Nazaj na delo. Morajo te razvajati.
Ja. –Hej, hej.
O čem razmišljaš, ko zdaj pomisliš na to, Rupe?
Zelo dobre spomine imam. Pa ti?
Ponosen sem, da sem sodeloval.
Proti koncu je bil čuden čas, sploh zaključevanje.
Zdi se mi, da sem pozabil, kdo sem in kdo je moj lik.
Nisem vedel, kje se končata in kje začneta.
Včasih sem si rekel: "Kdo sem?
Kaj rad počnem? Kaj mi je pomembno?"
Čudno. Moje ime se mi ni zdelo moje.
Zdelo se mi je, da znam samo eno stvar.
Igrati Rona.
Ron je moj najljubši, zato ga je bilo kul igrati v filmu.
Kot bi izvajali najskrajnejšo obliko metodične igre.
Enkrat se je moralo končati.
Tega ne bi počeli za vedno.
Zdaj ko vaju vidim tu in smo bili nekaj časa narazen …
Nočem postati čustvena.
Zdi se mi, da sta stebra mojega življenja.
Gledal sem vaju odraščati.
Skupaj smo odraščali.
Družina smo. Vedno bomo.
Ni treba, da se vidimo … Mojbog.
Čeprav se ne videvamo ves čas …
Ja, močna …
Vez, ki jo bomo vedno imeli.
Vedno bomo del življenja drug drugega.
Tako lepo te je videti.
Dobro te je videti.
Rad te imam.
Kot prijateljico.
Da bo gledalcem jasno.
Ampak to je res. Toliko ljubezni je.
Hvala, Rupes.
Opravimo vajo, potem pa posnetki.
Ko boste pripravljeni. Akcija.
Ko smo zaključevali končne prizore,
je eden od zadnjih prizorov, ki smo jih naredili med snemanjem …
Skočili smo mimo kamere in pristali na ogromni blazini.
To je bilo to, en posnetek našega skoka v dimnik.
Bila je metafora za to, kar se je zares dogajalo.
Morali smo skočiti na blazino, da smo odpotovali v drug svet.
Bilo je moč začutiti kolektivna čustva.
Tudi pri tistih, ki so jih podpirali in so bili vedno z njimi.
Pri vseh, ki so jih videli odraščati.
Dobro, kolega.
Zadnji dan me je zlomilo.
Spomnim se, da smo se objemali.
Vsi trije smo bili … povsem sesuti.
Mislim, da smo si prvič to sploh dovolili predelati
oziroma dojeti, da nam je uspelo.
Prišli smo do konca.
To je zakoreninjeno v meni.
Svoje življenje merim s temi filmi.
"Kdaj si dobil vozniško?" In rečem: " Feniksov red. "
Vsi deli mojega življenja s povezani s Potterjem.
Ko srečam ljudi, ki jim to predstavlja nekaj pomembnega
ali pa so bili knjige in filmi del njihove identitete,
sem res ponosen.
Nekaj je na Harryju Potterju, kar obogati življenje.
Ko je res hudo in so zares težki časi,
nam dajo te zgodbe prostor, kjer lahko počivamo in se počutimo varne.
Nisem dojel dometa teh filmov, ko smo še igrali v njih.
Veliko ljudi je reklo: "Samo te filme gledava
z očetom. O drugem ne moreva govoriti.
Ti filmi naju združujejo."
Neverjetno je biti majhen del tega.
In videti, da to živi dalje.
Preko novih medijev, recimo na odru. In Magične živali.
Večno živi. To je enkratno videti.
Harry Potter. Harry Potter.
Nič ni kot zgodbe o Harryju Potterju.
Zgodbe znotraj njih, poti posameznih likov.
Mislim, da to preobrazbeno vpliva na ljudi.
To je čarovnija.
Tukaj je lepo.
Vsak otrok se sprašuje, kako se bo vključil.
Vsak otrok se poda na to epsko potovanje.
Trapets bo vedno tu za Harryja.
Navdihujoče je, ko ljudje rečejo:
"Jaz bi lahko doživljal ta dvom,
omahoval ali pa se kregal s starši."
Ostani blizu mene.
Do konca.
To je izjemen svet, v katerega se lahko vključiš.
Lep svet je.
Harry.
Pri tem je nekaj tako terapevtskega in dobrega,
da se ljudje, ki so drugače osamljeni, počutijo, da nekam pripadajo.
Ne daj ji ga, Harry!
Večina oboževalcev, ki me zdaj pozdravlja,
se še ni rodila, ko smo snemali filme.
Hitro se počutiš starejšega in hvaležnega,
ker se je to preneslo na mlajše generacije.
Treniraš za balet, Potter?
Pri Harryju Potterju je bilo edinstveno to,
da smo poleg neverjetne domišljije, sveta in likov,
ki jih je Jo Rowling ustvarila,
videli otroke odrasti.
In to pot smo videli na filmu.
Mislim, da prej tega še nismo videli. Ne vem, če bomo še kdaj.
Srečo imam, da sem lahko del sveta,
ki ga imajo ljudje tako radi in jih osrečuje.
Nekaj je na tem eskapizmu, ki ga najdemo.
Zdrava oblika eskapizma.
Mislim, da Harry Potter poskrbi za to.
Temu služijo te zgodbe.
So priročnik za to, kako živeti.
To je konec neke dobe. Deset let mojega življenja.
Med tem so moji otroci seveda odrasli.
Robbie Coltrane, najboljši oskrbnik Bradavičarke, na zadnji dan snemanja.
Zapuščina filmov je, da jih bo generacija mojih otrok
pokazala svojim otrokom.
Zlahka bi jih gledali tudi čez 50 let.
Mene žal ne bo tu, ampak …
Niti za minuto ne razmišljaj o tem.
Hagrid pa bo.
Ja.
Ko se zdaj spominjam tega, imam samo lepe spomine.
Veliko razmišljam o tem.
Krasen čas je bil, zares.
Bilo je neverjetno.
Bila je najboljša, prekrasna izkušnja.
Tega vam ne znam razložiti.
Tako dobra človeka sta.
Tako prijazna in …
Oba sta odgovornost vzela zelo resno.
Zelo sem bila hvaležna za to.
Res je kot družina.
Bili smo tako zelo povezani.
Zame so to pomembni ljudje.
Ekipa pri filmih je bila neverjetna.
Pri teh filmih so sodelovali ljudje,
ki …
Ključni so za to, kdor sem.
Kot človek in igralec.
Srečo imam, da sem, kjer sem, da živim to življenje
in lahko delam z ljudmi, s katerimi delam.
A nič od tega ne bi bilo mogoče brez tega.
Ja, bilo je …
Bilo je zelo …
Bilo je dobrih deset let.
Ave zavetnikum!
Po vsem tem času.
Vedno.
Prevajalec podnapisov Maja Vodopivec
TVRip - DrSi Za HD priredil metalcamp