"VREME JE ČUDESNA STVAR" ALBUS DAMBLDOR
Hvala.
Da, gledaću...
EMA VOTSON POLOVNE KNJIGE, LONDON
METJU LUIS CRNI TAKSI
ROBI KOLTREJN KAFEDŽINICA, ČELSI
DNEVNI PROROK: SPECIJALNO IZDANJE HOGVORTS IZNOVA DOČEKUJE UČENIKE
Nije mogao da zna da se u tom trenutku
ljudi potajno sastaju po čitavoj zemlji,
uznose svoje čaše i šapatom izgovaraju
"Za Harija Potera - dečaka koji je ostao živ."
POGLAVLJE I DEČAK KOJI JE OSTAO ŽIV
HARI POTER I KAMEN MUDROSTI HARI POTER I DVORANA TAJNI
Dene! -Hej, čoveče!
Srećan sam što te vidim!
Kako si, druže? Drago mi je da te vidim.
Ovo je sjajno. -Neverovatno je.
Kad smo se zadnji put videli bio si... Niži.
Za nijansu. Ali lepo od tebe.
Evo nas. -Dvadeset godina kasnije.
Da. -Neobično je.
Kako se to tebi desilo? Nisam mislio da ću te to pitati.
Zašto si ti radio "Harija Potera"? -Zato što me je ćerka Elenor
ubedila da pročitam knjige nakon mog trećeg odbijanja.
Kad je izašao "Zatvorenik iz Askabana"... -Hvala, Elenor.
Rekao sam: "Konačno ću ih pročitati." I ubrzo sam nakon toga zamislio filmove.
Video sam ih. To se otad nije desilo.
Onda sam otišao za Edinburg da upoznam Džo Rouling.
A ona je u suštini rekla: "To je moje viđenje."
"Upravo tako zamišljam film."
Kada su knjige izašle, redovi dece po ulicama...
Na hiljade njih je čekalo najnovije izdanje.
Mnogi su počeli da se zaljubljuju u delo Dž. K. Rouling.
Mislim da sam tada imala osam godina.
Tada je izašla prva knjiga.
Nekako se utkala u porodicu.
Moj tata bi oponašao glasove, dok smo brat i ja bivali opčinjeni.
Molili smo ga da nastavi da čita, a kad bi okončao poglavlje
rekli bismo: "Još jedno! Molim te!"
"Molim te, još jedno."
Drug iz škole je imao prve dve knjige.
Jednom sam spavao kod njega.
Rekao je da je "Kamen mudrosti" na polici.
To smo radili cele noći. Obojica smo samo sedeli u tišini.
On je čitao "Dvoranu tajni", a ja "Kamen mudrosti".
I nije bilo povratka.
Čitali smo knjige i poistovetili se s Fredom i Džordžom.
Malo je blizanaca u književnosti.
"Dvorana tajni" bila je prva knjiga koju sam doslovno noćima čitao.
Pisanje je bilo živopisno. Mogao sam da se povežem s likovima.
Bio je to jedan zamršeni, savršeno osmišljen univerzum.
Lako zaboravljamo da su ljudi u to vreme govorili
o smrti čitanja.
To je divna, kreativna životna perspektiva,
verovanje u bezgranične mogućnosti.
Jedan od razloga zašto se divim Dž. K. Rouling
jeste što su milioni čitali knjige,
koji inače ne bi nikad pomislili na čitanje.
Najednom se ukazuje moć pisanog dela.
Živeo, Hari!
Kada govorimo u podeli uloga, potraga za Harijem Poterom je bila bezumna.
Za novi film o Hariju Poteru traže decu
za tri glavne uloge u multi-milionerskom ostvarenju.
Sećam se odlaska na prvu audiciju,
bilo je na stotine, ako ne na hiljade ljudi.
Shvatili smo da smo jedini blizanci
koji ne nose isto odelo, pa smo prešli preko puta ulice
i kupili smo dve identične košulje.
Pravo sa police.
Mislili smo da će proći. I vratili smo se.
Primorali su nas da se pomešamo, da se skupimo.
I onda su prividno otišli.
Naravno, član ekipe je držao pecaljku,
iznad naših glava.
Jedna devojčica me pitala: "Šta je to?"
Mislim da sam rekao: "Mikrofon, ludo."
Pomislio sam: "Snimaju nas. Mora da je trik."
Kao da sam već iskusan u tome. Ta devojčica je bila Ema.
Bila sam preplavljena zanosom u vezi sa audicijom.
Oduvek sam znala da ću biti Hermiona, toliko da je to stravilo moje roditelje,
jer su pomišljali: "Šta ćemo sa njom ako ne dobije tu ulogu?"
Bio sam uzbuđen. Nisam bio preplašen. Nisam mislio:
"Pitam se koliko će filmova biti", već: "Ovo će biti zabavno."
Najveći pritisak je bio da nađemo glumca za Harija.
Nismo ga mogli naći.
Nikako nismo uspevali.
Bilo je nelagode i panike.
Jedne večeri sam u svojoj hotelskoj sobi u Londonu
gledao BBC verziju "Dejvida Koperfilda".
Najednom se rodila ideja i rekao sam: "Ovo je Hari Poter."
Ovo je klinac koga mesecima tražimo.
Pozvao sam direktora kastinga. "Moramo ga dovesti na audiciju."
Rekla je: "Zaboravi. Roditelji ne žele da se petlja u filmski svet."
"Ne žele ga u toj ulozi."
Ugovor je bio za snimanje sedam filmova u Los Anđelesu.
Mama i tata su rekli: "Ne, to će mu poremetiti život."
Srećom, Dejvid Hejman je otišao u bioskop nekoliko sedmica kasnije.
Dva tipa ispred mene počela su da se okreću.
Kako je Dejvid izvrstan producent,
ubedio je Denovog oca da dovede svog sina na audiciju.
To je bio trenutak kada smo pronašli Harija Potera.
I akcija.
To je zmajevo jaje. Eto šta je. -Šta je to?
Zmajevo jaje.
Bio sam veseli klinac koji je očigledno imao teskobnu crtu.
"Mnogo si sladak, ali izgledaš kao da se nešto opako kuva u tebi."
Bilo je prilično emotivno posmatrati tog dečaka kako govori.
Pomislila sam: "To je on. Pronašli smo ga."
Ruperta i Emu je bilo lako pronaći. Kao da su bili iskočili iz knjige.
Odradili smo probno snimanje s njima da vidimo ima li hemije
što je bilo očigledno nakon prvog snimanja.
Zapamtite, približite joj se pošto sazna informacije.
I akcija.
Nisam se setila da pogledam ovde.
Uzela sam ovo pre par sedmica da čituckam.
To je čituckanje?
Umukni.
Filč može da se pojavi svakog trenutka
i Grifindor će izgubiti barem 50 poena.
Znala sam!
Evo ga!
Nikolas Flamel je jedini znani tvorac Kamena mudrosti.
Čega?
Stvarno, zar vas dvojica nikada ne čitate?
Rez. Odlično.
Drago mi je da te vidim. -Ovo je nadrealno.
Kako se osećate što smo na okupu i pričamo o ovome?
Pre svega, vrlo dirljivo. Što je očigledno.
Potom, kao da se dogodilo juče a da je u isti mah večnost za nama.
Osećam jednako, prilično nadrealno.
Kao da nije prošlo puno vremena i da nismo zaslužili ovo okupljanje.
Znam. -Da.
Dobio sam kamen u bubregu i bebu. Vreme je za nama.
Spomenuo si to. -Godine sustižu.
Ali toliko je zajedničkih uspomena
i stvari koje smo radili
da je prilično jednostavno vratiti se u prošlost.
Na dan naše prve audicije, na dan kada smo se upoznali,
izlazio sam iz garderobe
i ugledao smeđeg dečaka koji odlazi drugim putem. Nisam mu video lice.
Mislio sam: "Još jedan Hari na probnom snimanju."
Snimali su nas sa različitim verzijama Rona, Harija i Hermione.
Sećam se situacije kada su nas sve troje snimali zajedno.
Sećam se da kad smo bili sve troje
nešto je bilo drugačije, nekako ispravno i jednostavno.
Uklopili smo se.
Bili smo u studiju. Dobili smo uloge.
Rekli su: "Objavićemo da su uloge vaše."
"Biće gomila novinara pred vašim domovima, ne možete kućama."
Sve se okrenulo naglavačke.
Nekako je... Ne znam, ovako nešto mi se događa prvi put u životu.
Uloga Hermione je bila savršena za mene.
To sam ja. Ja sam ta devojčica.
Ema je nesporno bila najmudrija osoba na snimanju.
A govorim o čitavoj ekipi. Bila je briljantna klinka.
Mislim da strahovito ličim na svoj lik.
Živim u sedmočlanoj porodici.
Imam riđokosu sestru i živim u Jazbini.
Rupert je najfotogeničniji dvanaestogodišnji dečak
na svetu, u tom trenutku. Bio je tako neustrašiv.
Rupert jeste bio Ron. A Den na neki način jeste bio Hari.
Kako će ti pristajati slava? -Biće gotivno.
Svi smo govorili o tome, kako smo se prijatno osećali
na audicijama, a to se u znatnoj meri proširilo na snimanje.
Činilo se kao da si radio bez trunke napora.
Na snimanju prvog filma, neprestano sam umirao.
Smatrao sam da se takva uznemirenost ne donosi na posao.
Želeo sam da svima bude prijatno, da budemo porodica.
Da se svi osećaju kao kod kuće.
PRVE GODINE U HOGVORSTU
Učenici, slušajte me. Ovo je vaš prvi čas letenja.
Podignite ruku iznad metle.
Tokom prvih nekoliko sedmica, deca su u osnovi bila u šoku.
Kad se setim, čudi me kako nikad nisam bio potpuno preplavljen utiscima.
Teži kilogram. -Dene.
Kada se okreneš, ovog puta, zgrabi ovo.
Pogledaj gore. Kao da hvataš.
Ali mislim da je bilo tako
zbog Krisa i ekipe. Postarali su se da se stalno zabavljamo.
Bili smo klinci i želeli smo da se zabavljamo.
Kris Kolambus je napravio atmosferu nalik vašaru.
Na snimanju smo se ponašali kao svako dete našeg uzrasta.
Moja uspomena iz "Kamena mudrosti"
je da sam savladala "Uno".
Takođe smo često igrali ovu igru.
Crvene rukavice. -Baš često.
Svi smo imali crvene šake. -Dosegli smo do zglobova prstiju.
Udarali smo se nemilosrdno. -I cevanice.
Sećam se verzije s cevanicama.
Ja sam prvak!
Otežali su sebi posao dozvolivši nam da se u nedogled zabavljamo
jer nas je to odvajalo od posla koji je trebalo da radimo.
Za ostale, nabavićemo mišolovku. -Dušo, ne stavljaj to na nos.
Skinućeš šminku.
Problem je bilo održavanje pažnje tokom jednog dubla.
Izgovorili bi tekst, pa bi se smejali
ili bi bili toliko srećni zbog uloge u filmu o Hariju Poteru
da nisu mogli da se usredsrede na celu scenu.
Deco.
Kolambus je mnogo radio sa decom. Bio je izvanredan sa njima, stvarno.
Klečao bi na kolenima dok razgovaraju i šćućurio bi se u tajnom dogovoru.
Prava očinska figura.
Osećali smo se kao deo njegove porodice.
Opusti se. Nemoj samo da reprodukuješ repliku.
Razumeš? -Da.
Ukoračiš i zaleđen si. Možeš ovako: "Stvarno tako misliš?"
"Naravno da može."
Pričaj s predmetom. -Da.
Odlično. Odličan si.
Nije lako. Za rad s decom potrebno je beskrajno strpljenje.
Naročito ako su hiperaktivna i razdražljiva kao što smo mi bili.
GRINGOTS
Tako elegantno i uravnoteženo...
Lepo je videti vas.
Hej!
Iskrao si se. -Grifindorci, lagano.
Dođi ovamo. -Drago mi je da te vidim, brate.
Kako je Kris održavao dobru atmosferu?
Trčkali smo okolo. Imali smo oko 11 godina.
Možda je troje radilo pravu stvar.
Ne znači da će petoro u pozadini to uraditi.
Rupert je bio nemilosrdan. Kad mu se glumački put ukazao...
Mislim da je zato bilo uspešno.
Kolambus je dozvolio da budemo deca. -Istina.
Nisam se osećao kao da radim.
A to je bilo veoma važno.
Zato se oseća taj duh u filmu. Oseća se duh detinjstva.
Neobična je činjenica da smo bili okruženi samom elitom
britanske glumačke industrije i nismo imali pojma ko su te osobe.
Mislio sam da je Ričard Haris bio zaposlen kao vodič na snimanju.
Mislim da niko od dece nije mogao da razume ozbiljnost
kadra s kojim su tada imali posla.
Hadrig nije sreo stranca u selu. To je bio Snejp.
Znači da on zna kako da prođe pored Flafija.
A Dambldor je odsutan... -Dobar dan.
Britansko glumačko veličanstvo.
Šta imaš da kažeš? -Kunem se, ne znam kako se dogodilo!
Kad pomislim pored kakvih ljudi sam odrastao,
čujem njihovu interakciju i kako savladavaju zadatke.
Odrasli glumci su ušetali kao nestašni pojedinci, na neobičan način.
To je sjajno.
Kao Robi Koltrejn.
Bio je poput deteta, tako nezreo a opet tako zabavan.
Zasmejavao nas je i bio je izvanredan u tome.
Probao sam apsolutno sve. Probao sam sa kremama, sa gelovima.
Probao sam da se obrijem. Kad god se probudim, evo...
Moj suprug mi preti razvodom.
Da me stvarno voli, ne bi mu smetalo ovo dlakavo lice.
Međutim, prilično je naporan.
Tvoja ljubaznost i toplina su u potpunosti promenili stvari.
Toliko smo bili zajedno.
Više vremena sam provodio sa vama nego sa svojom decom.
Znam. Šašavo.
Kad se setim, omiljene su mi bile scene sa tobom
i sa ekipom u Hagridovoj kolibi.
Sećam se scene u kojoj me zovu Blatokrvnom.
Bio si divan prema meni tog dana.
To je bio moj prvi glumački izazov.
Nazvao me je Blatokrvnom.
Nije valjda?
Šta je Blatokrvna?
Nečista krv.
Najveća uvreda za nekog ko je normalskog porekla.
Sa nečarobnjačkim roditeljima. Poput mene.
Vas troje ste izrasli u sjajne glumce.
Nakon tog snimanja, kao da ste ušetali u filmski svet.
Kao na svim setovima Stjuarta Krejga, detalji su bili fenomenalni.
STVARANJE NEMOGUĆNOG
Oduvek sam se vodio mišlju da Hogvorts ne treba
da pruža dojam da je svet koji je neodrživ u stvarnosti.
Imao sam beskrajnu kreativnu slobodu
za izgradnju ovog sveta od temelja.
Neki delovi su i za mene bili previše iako se bavim glumom 35 godina.
Zapanjio bih se.
Kada sam prvi put posetila snimanje, prošetali smo kroz Veliku dvoranu
koja je bila zadivljujuća.
Pod je bio izrađen od peščara iz Jorkšira.
Gomila scena sa 250 statista, zvuk obedovanja i njihovih koraka.
Nije bilo govora o plastičnom podu. Mora biti autentično.
Zapaljene sveće se njišu na žicama.
Moj omiljeni trenutak jeste kada sveće koje plutaju
progorevaju kanape kojima su vezane za tavanicu i padaju.
Na stotine pravih zapaljenih sveća na najlonu za pecanje
visi sa tavanice.
Sad bi to bili vizuelni efekti.
Činjenica da smo bili na setu...
Tako gotivno. -Hvala ti, Stjuarte.
Volimo te, Stjuarte. -Da.
Najteža scena bio je kvidič.
Publika je morala da savlada pravila.
Kvidič je prilično jednostavan. Svaka ekipa ima sedam igrača.
Tri jurišnika, dva goniča, po jednog čuvara i tragača. To si ti.
Džo Rouling je načinila pravilnik.
Pravilnik kvidiča nam pojašnjava svaki detalj igre.
Stjuart Krejg, dizajner produkcije,
osmislio je teren za kvidič
i stvorio nešto što je delovalo tako autentično i stvarno
za igru koja je potpuno nestvarna.
Da vidim energiju i entuzijazam. Pozor i akcija!
Pogađa!
Andželina Džonson pogađa! Deset poena za Grifindor.
Oduvek sam želeo ovo da ispričam, događaj tokom drugog-trećeg dana
kad se kamera unosi u tebe a ti kažeš: "Ne idem kući. Ne stvarno."
Čudan je osećaj ići kući, zar ne?
Ja ne idem kući. Ne stvarno.
I dalje mi zasija suza u oku kad se setim.
Pomislio sam: "Ovaj klinac... Mali je izvanredan glumac."
I u tom trenutku se za nas otvorio čitav svet.
Prvi film je bio kao pripovedanje. Pravi užitak.
Dobrodošlica u Hogvorts je prisutna do samog kraja filma.
Kao kad sam istopio čoveku lice. -Da!
Prvi film je bio pun pogodak. -Da.
Čim je film postao hit a publika prihvatila glumačku postavu,
ludo sam se provodio u narednom, "Dvorana tajni".
Bio sam... Slobodan.
PORODIČNE VREDNOSTI VIZLIJEVIH
U redu, hajdemo. Pst.
'Jutro, Vizlijevi!
'Jutro, tata!
Oduvek sam voleo sve scene sa Vizlijevima na okupu.
Scene u Jazbini. Prepune burne energije.
Svi su se nadigravali.
Sećam se da se Jazbina stalno menjala.
Nekako se širila i skupljala.
U jednom trenutku, kamin pun flu-praška je bio ogroman, a onda se smanjio.
Da. Kao živi filmski set koji diše, menja se.
Najdraže mi je bilo što sam član Vizlijevih.
Imali smo porodice Hogvortsa.
Ali sam se osećala posebno jer sam imala pravu porodicu.
Te scene navrh svega ostalog.
Džuli je divna. Po dolasku na set rekli bismo:
"Ćao, mamice." "Tatice."
Džuli Volters je igrala moju majku, gđu Vizli.
Bila je divna i sjajna prema meni.
Bila je moj zaštitnik, poput savršenog oličenja majke.
Bio sam prilično blizak sa blizancima.
Bili su poput starije braće.
Džuli Volters i Mark Vilijams bili su mi poput druge porodice.
Ostajali su verni liku, nekako su se dopunjavali.
Dambl-dan-dor...
Ko? Ko, dušo?
Dambldor sigurno zna da si ovde.
Rez.
Stoj.
Ne ide.
Ne verujem.
Sjajno izgledate. Kako ste?
Izvanredno. Kako ste, narode?
Sjajno. A ti? -Dobro.
Uzbuđeno. Prvo pojavljivanje nakon "Askabana".
Nismo znali da se vraćaš.
Porodične vrednosti Vizlijevih? Obzirnost, smotrenost.
I zabava!
Dakle, Hari, mora da znaš sve o Normalcima.
Reci mi, čemu, zapravo, služi gumena patkica?
Tako je prirodno kad smo svi na okupu.
Po svemu porodica, sem po imenu.
Najbolja stvar u svemu tome je što se vidi
da su svi prilično srdačni.
U tome se ogleda suprotnost porodici Malfojevih.
Porodice su izvanredne za poređenje.
Nemaju ničeg zajedničkog.
Drako, budi fin.
Gospodine Potere.
UPOZNAJTE MELFOJEVE
Lucijus Malfoj.
Konačno se srećemo.
Postao sam svestan "Harija Potera" kad su svi čitali knjige u metrou
kud god da krenem.
Uveren sam da sam dobio ulogu Lucijusa jer je nisam želeo.
Želeo sam Gilderoja Lokharta.
Kris je rekao: "Sjajno. Da probaš drugu ulogu?"
Trebalo je da igram Kuku u "Petru Panu".
"Ne bih da igram dva dečja zlikovca."
Čitao sam uz teskobu. Bio sam veoma ogorčen.
Naravno, to je bio pun pogodak.
Pitali su me da igram Lucijusa. Hvala Bogu da jesu.
Kako se usuđuješ?
Njegova uloga u čitavoj priči jeste da rasvetli zašto je Drako
tako užasan, bezdušan sadistički badža u školi.
Crvena kosa i iznošena odora?
Mora da si Vizlijev.
Drako je tvorevina svojih roditelja.
A njegovi roditelji su prilično rđavi.
Da je Hadrig prvo uticao na tebe, bio bi u fazonu:
"Kako ide, druže?" Nekako ljupko i veoma brižno.
Zar nije predivan?
Blagosloven bio. Gle, prepoznaje mamu.
Ako ti je tata psihopata koji naokolo vitla štapom sa kobrom
nećeš biti najdruštveniji klinac.
Dubl 37, scena osma, kadar prvi.
Tome, ne zaboravi. Polako, pripovedaš, mračno. Tiho.
I akcija.
Obožavao sam Toma otpočetka.
Oduvek je bio takva duša od čoveka.
Prava je čast raditi sa Džejsonom.
Zapravo, nije baš uvek.
Ubrzo se pretvorio u najnedruštveniju najužasniju osobu koju sam ikad upoznao.
Sećam se da sam ga zgrabio i bio sam neprijatan do besvesti,
gledao sam mu lice koje je tražilo moje odobravanje.
Prva scena koju sam snimio je izbačena,
nalazi se u obrisanim scenama.
Drako je dodirnuo nešto, a ja sam uzeo štap...
Ne diraj ništa, Drako.
Nisam znao koliko su zubi oštri
i zarili su se pravo u Tomovu šaku.
Pogledao me je a oči mu se napuniše suzama.
Da, oče.
"Tome, izvini. Nisam znao koliko su zubi oštri, a štap težak."
Rekao je: "U redu je. Dobro je za scenu."
On glumi zločestog oca a onda režija kaže "rez".
Onda bi me zagrlio: "Jesam li te prejako udario?"
Tip je kao Džekil i Hajd.
Hari Poter, kakva čast.
Rekao sam prijatelju:
"Dobio sam jednu ulogu. Ulogu vilenjaka u 'Hariju Poteru'."
Zacvileo je od sreće i potpunog očaja
budući da nisam razumeo koliko je taj lik važan.
Snimili smo dubl i on reče: "Hvala."
Odgurnuo mi je nogu. Sišao. Odgurnuo mi je štap.
Kris je rekao: "Obrišete pod. Džejson se okliznuo."
Rekao sam: "Nisam se okliznuo." "Šta je onda bilo?"
"Šutnuo sam Dobija niz stepenište."
I pomislio sam: "Ovo će biti neverovatno zabavno."
G. Malfoje.
G. Malfoje!
Imam nešto što je vaše.
Čarapa je u jednu ruku dirljiva, ali u drugu je potpuno smislena.
I smatram da je to lepota tog lika.
Gospodar je dao Dobiju čarapu!
Šta? Nisam ti dao...
Gospodar je poklonio Dobiju odeću!
Dobi je slobodan!
Jedna od glavnih tema je zajednica dugotrajnog prijateljstva.
Ti i ja smo se do besvesti smejali sa Ričardom Harisom.
Imali smo mehaničku verziju feniksa Foksa.
To je bila velika crvena imaginarna ptica.
Koja ne postoji. Potpuno nerealno, koliko je to bilo moguće.
Ričard je ušetao, pogledao je feniksa i rekao je:
"Kako veličanstveno danas obučavaju ove životinje."
U oku je bila kamera koja je snimala Ričarda kako je gleda.
I pomislili su: "Nećemo da razbijemo čaroliju."
"Neka ptica reaguje i pomera se."
Onda su došli do trenutka kad je Ričard rekao da mu se ptica obraća.
Veličanstvena stvorenja, feniksi.
Mogu da ponesu izuzetan teret. Njihove suze su zaceljujuće.
Nismo mu rekli. -Mislio je da je ptica prava.
Blesavo je što smo bili deo toga.
Ne znam nikoga ko bi započeo serijal kao ti.
To mi stvarno laska.
Osećao sam se krivim jer sam vas napustio.
Kada smo se opraštali, mislio sam:
"Ne mogu da verujem da napuštam ovu ekipu."
Smatram da nisi dobio dovoljno zasluga
za ono što si ostvario sa prva dva filma i glumcima.
Beskrajno ti hvala na tome.
To mi je najbolje iskustvo u životu.
Ne shvataš da nije važno kako je neko rođen
već u šta izraste.
POGLAVLJE II PUNOLETSTVO
HARI POTER I ZATVORENIK IZ ASKABANA HARI POTER I VATRENI PEHAR
Zdravo.
Hvala ti što si došao. Hvala na razgovoru.
Ko je to? Taj čovek.
Ko je to?
To je Sirijus Blek, eto ko.
Sirijus je za Harija suštinski lik.
Deo Džoine teme da ne treba suditi po izgledu.
Lik Sirijusa Bleka kao kriminalca je taj koji se Hariju prikazuje.
Ubica hara slobodan.
Misliš, Sirijus Blek?
Ali šta on ima sa mnom?
Kada ga Hari upoznaje, tokom trećeg filma,
saznaje da on nije onaj za kojeg se izdaje.
On je neko sasvim drugačiji.
Gari je tako izuzetan glumac.
Jedan od razloga zbog kojeg smo ga odabrali jeste jer naginje ka tami
a opet ima prilično toplu dušu.
Kada su ti prvi put ponudili ulogu Sirijusa?
Znao sam za Harija Potera, međutim, za mene je to bila detinjarija.
Govorili su mi da pročitam knjige, a kako sam imao decu,
te knjige će negde postati deo mog sveta.
Priča je zadobila mračniju atmosferu i knjiga je bila prilično zanimljiva.
Upoznao sam Alfonsa, a on je u to vreme bio glavna atrakcija.
Narode, ne zaboravite na žabe.
"Askaban" je priča o punoletstvu.
Prelaze taj prag između detinjstva i tinejdžerskog doba.
U prva dva filma, Hari je još uvek dete.
Sam ton je optimističniji.
Ali kad napuni 13 godina nad njim se nadvija oblak koji baca senku
na sve oko Harija.
To je trebalo stilistički dočarati.
Šta se događa?
Ne znam. Možda se voz pokvario.
"Zatvorenik iz Askabana" je bio kao potpuno novo doba.
Priča je bila daleko mračnija.
Bilo je dosta odraslih tema.
Opisi Roulingove koje je podarila dementorima su prilično zastrašujući.
Stvarno sam želeo da dočaram to osećanje da dementori
stvarno crpe svu životnu radost.
Crpeli su Harijevu suštinu.
Najvažnije postignuće bila je Denova gluma.
Kad je izašao "Askaban"? Koliko si imao godina?
Četrnaest.
Stvarno? Kad smo se upoznali? -Da.
Bio sam očinski nastrojen prema tebi.
Ubićeš me, Hari?
Prva osoba kojoj sam se divio iz čitave ekipe bio je Gari.
Sećam se koliko si pričao o njemu. -Odlepio sam.
Govorio si: "Ema, moraš da budeš kul."
"Gari Oldman je mnogo velika faca i moraš da budeš kul."
Rekla sam: "Važi."
Bila je to projekcija ličnih strahova.
Pomišljao sam: "Dene, saberi se, ovaj tip je opasna faca."
Den je isprva bio preplašen, a Gari je bio neverovatno velikodušan
kao osoba ali i kao glumac, i smesta ga je prihvatio
i uključio ga u glumački proces.
Bili su tako skladan par.
Gotovo kao da je oslikavo vezu
jer je na mnogo načina Hari od Sirijusa Bleka načinio totem.
Totem kojem je nemoguće prići i koji je na mnogo načina zastrašujuć.
Međutim, u filmu je drugačije.
Kada otkriju svoje prave prirode nastaje jedna veličanstvena veza.
Između dublova biste ih videli
kako sede zajedno, smeju se i pričaju.
Po načinu na koji je Den posmatrao Garija
uviđalo se dodvoravanje i poštovanje prema njemu.
Sve scene u Vrištećoj kolibi...
Ja, Rupert i Ema bismo gledali tenis.
I pomišljali bismo: "Ovo je gluma. Tome svi treba da stremimo."
Tu je bio i Tim Spol, neponovljivi Alan Rikman,
Dejvid Tjulis, ti, Ema, Rupert.
Lepo što stavljaš mene, Emu i Ruperta u tu grupu.
Posmatrao sam vas kako glumite, ali i kao pojedince,
i posmatrajući izvanredne glumce, pomislio sam: "Oni su samo ljudi."
Pauze su bile zabavne. Ne mora sve biti bolno.
Može biti napeto. Pokazao si mi čari napetosti.
To je bilo važno.
Ubijmo ga. -Čekaj.
Načekao sam se ja!
Dvanaest godina!
U Askabanu!
Nikada nisam snimao sa tako sjajnom glumačkom postavom.
Prilično duga scena koja sadrži mnogo preokreta.
Bilo je prilično zabavno.
Napeta scena u kojoj je mnogo toga na kocki.
Ne!
Verovala sam ti!
Vidi se da su Rupert, Ema i Den potpuno posvećeni sceni.
Obožavam tu scenu. Imam predivne uspomene.
Rekao sam Dambldoru da pomažeš drugu da uđe u zamak
a evo i dokaza.
Sjajno, Snejpe. Zaposliš svoj bistri um
i dođeš do pogrešnog rešenja.
Obožavao sam lik Sirijusa, vezu između Harija i Sirijusa.
Poput gotivnog ujaka ali i starijeg brata.
Predstavljen je kao zlikovac ali se tokom filma menja i pomisliš:
"Smestili su mu. On je dobar momak."
Ljubazan je, brižan i kul tip. -Brižan je, ljubazan i nekako kul.
Da!
Voleo bih da sam znao čitavu priču.
Saznavali smo po izlasku knjiga. Ne znam jesi li ti znao
jer si glumio Harija Potera. -Nisam. Samo je Rikman znao.
Rikman? -Imao je doušnike.
Kako je to izveo?
Na samom početku je rekao Džo: "Moram da znam šta će se desiti."
"Moram da znam."
Daj mi razlog. Preklinjem te.
Rikman je imao vezu, zar ne? -Baš tako.
Nikome nije rekao, ni Krisu. Kris bi mu rekao:
"Zašto to radiš?" "Reći ću ti kasnije."
Da, saznaćeš.
Da. Dovoljno je znao. -Neka sačeka deceniju.
Den nije bio dete glumac. Bio je naš kolega.
Alfonso bi rekao: "Sada ste tinejdžeri i tako ću vas tretirati."
Prvi nam je dodelio domaći zadatak.
Opusti se.
Želeo je da nas upozna, tako da nam je priredio vežbu
i zatražio da napišemo sastav iz ugla lika.
"Dosad poznajete svoje likove
više nego što ću ja to ikada moći, pomozite mi da ih razumem."
Nakon pola ispisane A4 stranice,
mislio sam da sam sve rekao.
"Džo je napisala dobrih 500 stranica."
"Ali smatram da je ovo suština."
"Sjajno. Ponosan sam. Predaj."
Naravno, Ema je napisala božanstvenih 12 stranica.
Rupert nije napisao ništa.
Ništa nisam napisao.
Pitao sam Ruperta gde je domaći.
Rekao je: "Pa, mislio sam da Ron to ne bi uradio."
"Tako da nisam ništa napisao."
Srećom, Alfonso je smatrao da moje neizvršenje odgovara mom liku.
Rupert jeste... Ron.
U potpunosti.
Ema je prirodno talentovan glumac. Mnogo vremena provodi u pripremama.
Kada snimamo njene scene
kao da sve nekako teče iz nje.
Istina je da su izvrsni glumci.
Sirijus Blek pronalazi iskupljenje
tako što Hari otkriva njegovu pravu prirodu.
To je trenutak ogromnog oslobađanja, beskrajne slobode.
A sve je ovo simbolično dočarano
tako što njih dvojica odleću u noć pod srebrnim mesecom.
Poput porodice, zar ne?
Da. -Bolje od bilo kog iskustva.
Toga gotovo da nema na filmu jer se radi u velikim grupama,
sa nekima se sprijateljiš ali ih više nikada u životu ne sretneš.
Međutim, Hari je neraskidiva veza.
Da. To ga je između ostalog učinilo tako posebnim.
Da. Kao deo franšize osećam da sam deo istorije filmske umetnosti.
VELIČANSTVENO NOVO DOBA
Hogvorts je domaćin Tročarobnjačkog turnira.
"Vatreni pehar" je tokom snimanja Tročarobnjačkog turnira
bio božanstveno iskustvo u toj zatečenosti i ponesenosti
čarolijom scena, u neznanju šta vas čeka.
Sećam se Bobatonovih koji se pojavljuju, kao i Durmstrangovih.
Bilo je stvarno sjajno.
Želeli smo britanskog reditelja za četvrti film.
Trebalo nam je nešto teatralno. -Rez. Hvala.
Majk je uzbuđen, glasan i strastven tip.
Bio je savršen za taj film.
Bio je pompezan, prepun akcije, predivan, ekscentričan.
Obožavam Majka, bio je sjajan. Kao da je iskočio iz knjiga.
Poput lika iz Hogvortsa.
Četvrta knjiga je najobimnija. Broji oko 900 stranica, debela poput praga.
Poput cigle.
Akcija!
Pomislio sam: "Ako će stvarno zakovati klince za sedišta
mora da bude suštinski pun energije."
Bio je poput energične prskalice.
Toliko se očaravao stvarima, a pri tom je posedovao umiljatost
gotovo poput deteta.
Ljubitelj je dobrog humora
i pokušavao je da ga pronađe u svakoj sceni.
Bilo je nekoliko takvih ostvarenja koja su me nekako uznemiravala.
Sećam se... -To se promenilo nakon Kolambusa.
Definitvno. -Drugačija atmosfera. Potom Majk Njuel.
Tretirao nas je kao odrasle. -To je bilo to!
Mislim da jeste. -Da.
Zabavljali smo se na snimanju.
Blizanci Vizlijevi, koje sam mnogo voleo, morali su da se sukobe.
Snimali smo scenu u kojoj im je zabranjen
ulazak na Tročarobnjački turnir. Mi smo nosili brade i perike.
Ličili smo na starce. Majk je rekao: "Jedan drugom ste se smučili
i smatram da treba da se potučete."
Njih dvojica su se ćuškali.
Rez!
Rekao sam: "Ne zabušavajte, snimamo tuču."
Majk je i rekao: "Ne."
Ko hoće da se tuče?
A ja sam bio glupak i rekao: "Evo, ja."
Naravno, ja sam bio debeljuškasti gospodin u šezdesetim na sceni.
I... Nije trebalo to da uradim.
Onda je skočio na mene i nekako me je prebacio u stranu.
Ja sam to odobrio, pa sam uradio isto.
Sećam se da sam ga grabio oko struka, pokušavajući da ga silovito bacim.
Polomio sam par rebara tako da sam otad bio u potpunoj agoniji.
Naravno, predivna stvar je što sam napravio potpunu budalu od sebe.
I svima je laknulo.
Znate ono kad ne treba reditelju da polomite rebra?
PUNOLETSTVO
"Vatreni pehar" je film o tinejdžerima
koji se prvi put zaljubljuju, zovu nekog na sastanak.
Na božićni bal.
Oslikali su sve neobične faze kroz koje prolazimo kao tinejdžeri.
Poistovetili su se, jer doslovno svi mi imamo jednaka iskustva.
Ema i ja smo pripremali i obučavali jedno drugo
u vezi sa slanjem SMS-a simpatiji. Ona momku, a ja devojci,
i pomislio sam: "Koliko poljubaca! Šta da radim? Ovo je košmar!"
Slagali smo se kao stariji brat i mlađa sestra.
Bio je to zanimljiv film imajući u vidu sve te sveprisutne hormone.
Bilo je zaljubljivanja, ljudi bi se zabavljali a potom raskidali.
Baš kao i ja u školi. Potpuno jednako okruženje,
ali ovo je bilo na času Odbrane od mračnih veština.
Taj film je verovatno hormonska bomba, barem za mene.
Ono što biste očekivali.
A naročito četvrti film sa Bobatonovima i Durmstrangovima.
U svakom slučaju, gomila nadraženih tinejdžera.
Potom, nailaze dve velike skupine novih ljudi.
Svi su namerno zgodni za potrebe filma.
Tako da... Taj film je bio varnica.
Zašto putuju u skupinama?
On je pomalo neobičan tinejdžer,
prilično neupadljiv.
Smatram da je to nekako upadljivo kada ti je dodeljena uloga junaka.
Ubijaš zmajeve. Ko će naći devojku ako ne ti?
I sad bih radije odabrao zmaja.
Džo ga je u tim godinama načinila umiljatim.
Za mene to nije bio veliki glumački izazov,
da prikažem svoju neobičnu štrebersku tinejdžersku stranu.
Čo? -Da?
Pitao sam se...
Pitao sam se hoćeš li na bal sa mnom?
Oprosti? Nisam čula.
Očigledno da je priča o punoletstvu.
Božićni bal je jedna od velikih sekvenci.
Božićni bal je, pre svega, igranka.
Scena u kojoj učenici uče da plešu
oslikavala je tipičan školski ples tog doba.
Devojčice na jednoj strani, dečaci na drugoj.
Bili smo u velikoj sali na Oksfordu.
Megi se nalazi u sredini i kaže: "Podučiću vas plesu."
Naravno, bira Ruperta, i kaže...
Stavite desnu ruku na moj struk. -Šta?
Klinac ima 14 godina, zna da nasmeje publiku.
Sjajno!
Začudo, bio sam prilično samouveren.
Nikada ranije nisam plesao sa damom, tako da je to bila novina.
Nećete mu dati da ovo zaboravi. -Nikada.
Naravno, Džejms i Oliver, blizanci, neprestano su me uništavali.
Gnjavili smo ga pre snimanja.
Pre snimanja su me ubedili
da je scena plesa planirana.
Rekli smo mu: "Znaš li korake?"
"Šta?"
"Ma, znaš, koreografija. Mi smo je savladavali šest sedmica."
Nabijali su tenziju.
Na ovu stranu.
Naposletku, moraćete da povedete. Razumete li?
Rez.
Božićni bal je bio jedan od najčarobnijih dana.
Bilo je tu mnoštvo prelepog mladog naroda, savršeno odevenog.
Dođavola!
Šta je to? -Moje odelo.
Odela koje smo nosili imala su široke revere, poput fraka.
Ni u jednom trenutku se nismo osećali gotivno.
Ličim na svoju prabaku Tesi!
Mirišem kao moja prabaka Tesi!
Sećam se samo one teške šestoslojne kragne koju si nosio.
Ona sa naborima, da. Zapravo, svidela mi se.
Bila je... Pristajala je Vizliju.
Bila je savršena.
Dobro je izneo. To mnogi ne bi mogli.
Ema je izgledala predivno i nosila je veličanstvenu haljinu.
A Rupert i ja smo izgledali kao pajtosi Ostina Pauersa, recimo,
motali smo se sa strane.
Prelepa je.
Po prvi put, Hari i Ron, naročito Ron,
vidi Hermionu kao mladu devojku.
Ne samo kao druga i partnera.
To je Hermiona Grejndžer sa Viktorom Kramom?
Ne. Nema šanse.
Svako može da prepozna sebe. To volim u ovim pričama.
Svako može da pronađe sebe.
Poput prvog školskog plesa.
Takva osećanja, strepnje, nesigurnosti.
Znala sam da je to važno, ali bila sam očajna.
Bio je to trenutak kada ružno pače postaje labud.
Najednom se osetio veliki pritisak.
Ne mlati rukama, u redu?
Majk Njuel me je učio da hodam niz stepenište u haljini.
"Isuviše mlatiš rukama."
"Prebrzo se krećeš. Moraš da hodaš sporije."
Davao mi je milion uputstava kako da siđem niz stepenice.
Naravno, pala sam.
Bili smo gomila nabeđenih tinejdžera.
Rekli su nam: "Savladaćete neke plesne korake."
Veruješ mi, zar ne?
Ne plešem. Neću moći to da izvedem.
Da. Mislim da sam prilično uštogljen u toj sceni plesa.
Vidi ti to.
Sa stilom. Srećković. Pravi srećković.
Ema i ja smo oduvek...
Voleli jedno drugo.
Ušla sam u prostoriju u kojoj je bila obuka.
Zadatak je bio da nacrtamo lični doživljaj Boga.
Tom je nacrtao devojčicu sa obrnutim kačketom na skejtbordu.
I... Nisam znala šta da kažem na to. Zaljubila sam se u njega!
Mislim da sam bio u šminkernici.
Neko je rekao nešto u stilu: "Da, zaljubljena je u tebe."
Svakodnevno bih ga tražila na radnoj dispoziciji.
On je bio sedmica.
Ako bi njegov broj bio na spisku, bio je to superuzbudljiv dan.
Bio je tri godine stariji.
Mora da je mislio: "Ti si moja mlađa sestra."
Ponašao sam se zaštitnički ka njoj.
Da, oduvek sam bio slab na nju.
To se do danas nije promenilo.
Istina je da je Tom bio taj
s kojim sam češće mogla da budem ranjiva.
Oduvek je postojala nekakva podudarnost.
Među nama nikada nije bilo ničega romantičnog.
Prosto smo se voleli.
To je sve što mogu da kažem.
Zajedno! Jedan. Dva. Tri. -Dva. Tri.
U "Vatrenom peharu", univerzum se menja i najednom se pojavljuje Voldemort.
ONAJ KOJI SE NE SME IMENOVATI
Dao sam ulogu Rejfu Fajnsu kao jednom od najmoćnijih glumaca te generacije.
Znao sam da u njemu leži ta silina.
Nekakva delikatna, suptilna sila karaktera.
Moja sestra ima klince koji su tada imali 10 ili 12 godina.
Rekao sam: "Marta, nisam siguran za Harija Potera."
"Šta je Voldemort?"
"Šta? Ponudili su ti ulogu Voldemorta?"
"Ne smeš da odbiješ!"
Pokazali su mi crteže, dizajnerska rešenja za izgled.
Nisam to očekivao.
Pomislio sam: "Čoveče, izgledaću opako."
Voldemort za mene nije bio ljudsko biće već sama suština zla.
Znam da je bio čovek, ali je postao zmijoliko stvorenje.
Otud njegov glas, poput zmijolikog šapata.
Hrapav. Nešto poput šaptavog glasa.
U uzdasima.
"Hari Poter..."
Dođi da umreš.
Rejf je želeo da bude ultimativno zlo sa drugog sveta.
Najbolji način da to ostvari bio je da se otarasi svog nosa.
Zapravo ima nos, samo da znate.
Bio je prekriven markerima tako da je bio manje zastrašujuć nego na ekranu.
Osim kad počne snimanje.
Do besvesti me je plašio.
Mogu da te dodirnem.
Šminkali su me oko tri sata.
Izrađivanje šaka, noktiju, zuba.
Čak i s nosom, osećao sam se...
Snažno. Osećao sam se moćno.
Osećao sam se zlo.
Jedna od osoba za koju ste pretpostavili
da će biti od velike važnosti za priču jeste Sedrik Digori.
U tom sukobu, Sedrik biva ubijen.
Ubij nepotrebnog! - Avada kedavra!
Sedriče!
Hari uspeva da uzme telo i domogne se tla
na samom kraju takmičenja.
Otac Sedrika Digorija veruje da je njegov sin pobedio.
Onda shvata da je dečak mrtav, i počne da zavija kao pas.
To je moj sin!
Najednom, dešava se nešto potpuno neočekivano i ozbiljno.
Najednom, shvatamo da film ne slavi život. Ovo je film o smrti.
Scena je tako kolosalna budući da po prvi put
Hari doživljava smrt nekoga ko je mlad i ko mu je blizak.
Ta scena me je otreznila i pomislio sam:
"Ovo jesu dečji filmovi, ali ovo je stvarno zahtevno."
Vratio se!
Voldemort se vratio!
Trenutak smrti Sedrika Digorija jeste trenutak kada serijal sazreva,
deca su napustila detinjstvo i moraće da se suoče
sa opasnostima odraslog doba a to započinje od tog trenutka smrti.
Sedrika Digorija je ubio lord Voldemort!
Sve troje su teskobni.
A to osnažuje prijateljstvo, kao što znamo.
"Zaštićen si svojom sposobnošću da voliš!"
reče Dambldor glasno.
"Jedinom zaštitom koja može da deluje
protiv zavodljivih čari moći kao što je Voldemortova."
"Uprkos svim iskušenjima kojima si odoleo,
svoj patnji, ostao si čistog srca."
POGLAVLJE III SVETLOST I TAMA
HARI POTER I RED FENIKSA HARI POTER I POLUKRVNI PRINC
GRINGOTS
Divno što si nas primila u svoju kuću.
Znam. Divno je.
Oduvek sam želela nešto da uradim. Da vidimo... Da se popnem ovde.
Vidi, ne izgledaju baš najbolje.
Svi su i dalje ovde. -Stvarno jesu.
Neko ih je nahranio? Ovo je mnogo tužno.
Hajde, budi Hari Poter. -Hvala ti.
Ja ću desno, ti levo. -Hajde da se trkamo. U redu?
Na mesta, pozor, kreni! -Bože!
Vaćarimo se ovde dole.
Ma, iskuliraj!
Znaš šta? Da ti pokažem jednu fotografiju.
Sinoć sam pomislila: "Moram nešto da iskopam."
Tražila sam ti autogram.
Bože, šta sam napisao? -Naglas. Drago mi je što te vidim!
Bože. -Šta piše?
"Draga H. B. K. Bilo mi je zadovoljstvo da budem tvoj poznanik i podanik."
Čoveče! Kakva tautologija!
I dalje mi se dopada. -Bio si poetičan.
"Uvek sam završavao kao tip koji ti je držao kafu. Volim te."
Šta dalje piše?
Reci! -Da, sad mogu da podelim.
"Volim te. Voleo bih da sam stariji deset godina."
"Možda bih imao šansu kod tebe." -Sad je u redu.
"Volim te. Hvala što si kul." -Zar nije divno?
Zauvek ću ovo čuvati. -Hvala ti.
Ide pravo u moju garderobu.
Stiže oluja, Hari. Bolje da budemo spremni.
Pojavljujem se u petom filmu, "Red feniksa".
Vidi, moja proteza.
Helena je ponela zube. Uverila me je da ih nikada
nije očistila. -Ovo je autentična relikvija.
Bilo je to pre 11 godina...
Neprijatan miris.
Staviće ih pravo u usta.
Dobro. Pravac usta. -Šta kažeš?
Zaboravio sam.
Sećaš me se? -Da, sećam se... Da.
Zubi su pomogli. -Sa izvedbom?
Htela sam da budem maskirana. Kad su mi ponudili ulogu,
Džo mi je poslala poruku:
"Možda nema toliko teksta, ali ona će biti značajan lik."
Belatriks je bila zabavna jer je oslikavala nešto detinjasto i nevaljalo.
Potpuni antihrist. -I psihopata.
Poseduje razigranost koja je čini još nelagodnijom.
Belatriks ne misli da je zla. Upravo suprotno.
Morala sam osmislim razlog zašto bi povređivala ljude
i zašto poseduje to odsustvo osetljivosti.
To je čini moćnom.
Mala bebice, Potere.
Belatriks je bila neukrotiva divljakuša.
Njena naredna replika je nepredvidiva.
Uzbudljivo za glumca. Štagod da je radila
u jednom dublu, ne znači da će ponoviti u narednom.
Pokušao sam da rukovodim tom scenom
a ona se silno zabavljala.
Mogla je da radi šta poželi. Da se cereka, skakuće.
Smiri se.
Da izgovori šta poželi.
I nekako nesvesno, pokušavao sam da je usmeravam.
Prljavi polukrvni!
U redu je! Samo je znatiželjan momak.
Hteo sam reći: "Ćuti!"
Drako.
Ubila sam te? Žao mi je. -Ubila si me, ali to je...
Tako je moralo.
Radili smo na mnoštvu čarolija.
Ti si sjajan čarobnjak. A ja odlična veštica.
Snimili smo dragulje, toliko su toga isekli.
Bila sam baš... Pomislila sam: "Sedmicama idem u školu za čarobnjake."
Snimali smo danima. -Danima. Iz svih uglova.
Tokom mojih prvih dana snimanja, ti si upao u Veo?
Zar ne? -Da, upravo tako.
Potom se spekulisalo: "Hoće li se vratiti?"
"Ima li povratka iz tog limba?"
Ne, nema.
Avada Kedavra!
Za nas kao mlađe glumce, bilo je to veoma zanimljivo iskustvo.
Postojala je određena grupa poput Megi, Dejvida Bredlija i Alana.
Poznavali su nas od desete godine.
Kad si ti došla, imao sam 15 ili 16.
Dakle, ti, Gari i Dejvid ste nas tretirali kao odrasle.
To mi se svidelo. Videla si da je nekolicina nas spremna:
"Poguraćeš me? Pokušavamo da postanemo glumci."
ODRASTANJE
Kada smo stigli do "Reda Feniksa" svet je ogrezao u politici.
Trebao nam je reditelj koji je mogao tim da barata na zabavan način.
Dejvid Jejts odlično radi sa glumcima, stvarno ih ohrabruje na najbolji način.
Napredak zbog samog napretka mora biti obeshrabren.
Dejvid je brižan i nežan tip
kojem je bilo neverovatno stalo do likova.
Takođe smo često direktno radili sa Jejtsom.
Počeo sam snimanje imajući mlade glumce na umu
i razmišljao kako da razvijemo čitavu priču
i da je načinimo zrelijom, nekako tematskom i pomalo mračnom.
Priča je morala da se raspline, razvije i postane strašnija.
Nadasve je postala kompleksnija.
Od detinjarija, do uticajnih događaja i uklapanja u veliki svet.
On je samo dečak. Ako mu kažete više, onda ga isto tako možete primiti u Red.
Želim da se uključim. Ako Voldemort diže vojsku, želim da se borim.
Kada sam započeo, Dejvid i studio su mi spomenuli
da Ema nije sigurna da želi da nastavi snimanje još jednog filma.
Hari!
Ljudi su zaboravili kakav je zadatak preuzela i kako ga je graciozno obavila.
Den i Rupert su imali jedan drugog.
Imao sam drugare.
Ema ne samo da je bila mlađa već je bila i sama.
Ema!
Pronašla sam pasus u svom dnevniku koji je tugaljiv.
Shvatam da sam tada bila usamljena.
Nismo pričali o tome na snimanju jer smo bili deca.
Kao 14-godišnjak, nikad se ne bih obratio vršnjaku:
"Hej, kako si? Sve je u redu?"
Dakle, "Red Feniksa".
Tada su stvari postale nezgodne.
Ti si razmišljala o povlačenju. Nismo pričali o tome.
Da. Mislim da sam bila uplašena.
Jesi li nekada osetio da si došao do prekretnice
i pomišljao: "Ovo će trajati u nedogled."
Da. Sve vreme sam imao takve misli.
Delim osećanja sa Emom.
Pitao sam se kakav bi život bio da sam odustao.
Ali nismo nikada razgovarali o tome.
Prolazili smo kroz to svojim tempom
i tada smo bili utkani u čitavu priču.
Nikome nije palo na pamet da svi delimo slična osećanja.
Da...
Konačno sam postala svesna slave.
Niko nije morao da me ubeđuje da razumem.
Obožavaoci su želeli da uspemo
a mi smo čuvali leđa jedni drugima.
Zar to nije sjajno?
Sretali smo sjajne ljude. Filmovi im beskrajno znače.
Odrastali su uz nas
i to im je pomoglo u nekim teškim životnim trenucima.
Toliko sam ponosan što sam deo nečega
što mnogima toliko znači.
Razmišljao sam o nečemu što je Dambldor rekao.
O čemu?
Da iako nas borba čeka,
imamo nešto što Voldemort nema.
Šta to?
Nešto vredno borbe!
Moj sin i ja smo gledali filmove svako veče.
Ako bi nas uhvatio bedak nedeljne večeri, gledali bismo Potera.
Tad se osećao sigurno.
Radujem se gledanju filmova sa svojom decom jednog dana.
Uticaj je snažan. Izvanredan. -Stvarno neverovatno.
AUTSAJDERI
Pisala sam Dž. K. Rouling
da joj se zahvalim od svoje jedanaeste godine.
Moj život bi bio beznadežan bez Harija Potera.
Srećom, pročitala je pismo i poslala mi je odgovor.
Ja sam jedan od srećnika
kojoj je Dž. K. Rouling prijatelj preko pisama.
HOĆEŠ DA GLUMIŠ? AUDICIJA ZA ULOGU LUNE LAVGUD
Prvi deo audicije je otvoren.
Svako može da učestvuje.
ISKUSTVO NIJE NEOPHODNO
"To je moja šansa. Pravac London."
Letećemo, razume se.
U redu je čekalo na hiljade ljudi.
Potpuno se jasno sećam Dena.
Bio je na probnom snimanju.
Imela.
On mi se obraćao, i ja sam zaboravljala da odgovorim
jer sam navikla da ga gledam na ekranu.
Samo sam klimala glavom.
I to je sve doprinelo tom emotivnom naboju Lune Lavgud,
jer ona jeste sanjar.
Zdravo, svima.
Užasno izgledaš, Rone.
Onda je pronašao tajanstveni svet osobenjaka, autsajdera,
ljudi koji su imali neobičnu moć
ali koji su istovremeno nemerljivo ljudski i osećajni i ranjivi.
Filmovi su dozvolili ljudima da prihvate sve delove sebe.
Bilo je oslobađajuće posmatrati svoju čudnovatost
kao supermoć koja se prikazuje na ekranu.
Sećam se prvog susreta.
Gomila neprilagođenih.
A evo nas sada. -Još uvek smo neprilagođeni.
Možda, ali sada imamo jedni druge.
Nisam bio dobar đak.
Uzmi Gošakov "Vodič kroz herbologiju".
Nisam imao mnogo prijatelja.
Pazi kuda ideš, Longbotome.
Sjajno je biti neprilagođen, zato je to toliko popularno.
Svako želi da zna gde pripada.
Mislim da je to oslobađanje od usamljenosti.
Bio sam stidljivo dete. Mogao sam da se povežem s tim
da nisam znao gde tačno pripadam.
Naporan rad je važan.
Ali postoji nešto važnije od toga.
Vera u sebe.
Svi su se osećali da negde pripadaju
videvši te likove koji nisu nigde pripadali.
KAD JE HARI SREO DŽINI
Boni je imala devet godina kad nam se pridružila.
Mama, jesi videla moj džemper? -Da, mačka ga je nosila.
Zdravo.
Oduvek sam posmatrao vezu između Harija i Džini
kako se sporo razvijala i ali se uplitala u porodičnu priču Vizlijevih,
tako da je i sam Hari postao jedan od Vizlijevih.
To je bilo neočekivano, naročito dok sam čitao knjige.
Boni je bila najmlađa.
Pomišljali smo: "Šta? Ovo je uvrnuto."
Zatvori oči.
Pritisak je bio sveprisutan.
To je priča o voljenom junaku.
Svi na snimanju vas poznaju šest-sedam godina.
Gledali su vas kako odrastate, a sad će gledati kako se ljubite.
Strava, zar ne?
Džo je napisala toliko sjajnih ženskih uloga. Mislim da je to veoma važno.
Ponosna sam na Boni, Evanu i Kejti i na ono što su postale.
Postale su sjajne aktivistkinje.
Svaka od devojčica bila je predivno, sjajno ljudsko biće.
Priznajem, nedostajala si mi. -Stvarno? Hvala ti.
Maznuo si nešto? Ja sam svašta ukrala.
Stvarno? Nisam znao. -Da. Trebalo je da ti kažem.
Razuverila si me, hteo sam da maznem svoj štap.
I verovatno bih ga dosad izgubio.
Znaš da su lažni?
Pa, bio sam uveren da...
Vremenom, uz dovoljno vežbe... -Da, proradio bi.
Čudno je kad se svega setim.
Izvodili smo te složene pokrete a ništa se nije događalo.
Ništa. Osim jednom, i to baš meni.
Rekli su: "Sad ćemo spaliti Hagridovu kolibu..."
Tako je! To si ti uradila.
Rekli su: "Ti ćeš dati znak. Kad izvedeš čaroliju, koliba je gotova."
Bila sam iznenađena, zapravo, i zastrašena sopstvenom reakcijom.
Pomislila sam: "Čoveče."
Užasnuta sam nabojem moći.
Šta sam to učinila jednostavnim pokretom čarobnog štapića.
"I spaljena je."
Mnogo je uzbudljivije od lebdećeg pera.
Da.
Šta je Drako radio sa onom čudnom vitrinom?
I ko su bili svi oni ljudi?
Zar ne shvataš? To je bila ceremonija. Inicijacija.
Prekini, Hari.
Znam na šta ciljaš. -Desilo se. On je jedan od njih.
Jedan od kojih?
Hari smatra da je Drako Malfoj sada Smrtožder.
Dete koje nije bilo voljeno, nije osetilo ljubav roditelja ili odraslog
može da razvije bes i prezir prema svetu i prelazi na mračnu stranu.
Kako mi se to obraćaš u mojoj kući?
Većina Drakovog puta je oslikana onime što on radi kako bi
ili ne bi udovoljio ocu.
U šestom filmu je morao da učini nešto najgore,
ili da to barem pokuša, da ubije Dambldora.
Vidimo kako se slama.
Drako.
Pre mnogo godina poznavao sam momka koji je napravio pogrešan izbor.
Dozvoli da ti pomognem. -Ne treba mi vaša pomoć!
Zar ne razumete?
Moram to da učinim.
Moram da vas ubijem. Ili će on ubiti mene.
Ono što se s Tomom događa u "Polukrvnom princu" je
da smo najednom onom negativcu koji je u prethodnim nastavcima uvek bio
nekako dvodimenzionalan, konačno uspeli da pružimo
priliku da istražuje dalje na složenijem i zanimljivijem putu.
Seo sam da razgovaramo. "Tome, ovo je tvoja prilika da zablistaš."
Sećam se da je Dejvid Jejts rekao: "Ako dobijemo barem jedan odsto
empatije ili simpatije za njega, to znači da smo uspeli."
Učini to.
Za mene je Drako junak.
Hari će uvek postupiti ispravno, doneće prave odluke.
Za njega nikad nije postojala dilema. Drako prekida veze
s užasnom porodicom i svojim odgovornostima
i očekivanjima od njega.
A posmatrati Toma kako gradi tu teskobu na ekranu
i manifestuje sve te nijanse, svu tu zamršenost,
to nepregledno etičko minsko polje po kojem hoda,
to je bilo impresivno.
Ne.
Severuse.
Molim te.
Avada Kedavra!
Neverovatno je da se ponovo okupljamo, međutim isto tako...
Šokantno je da je nema onih ljudi za koje smo mislili da će biti prisutni
mnogo duže nego što su zapravo bili.
Poput Helen i Alana i Ričarda i...
Da.
Poput porodice.
Jednak proces tugovanja. -Da.
Jednostavno... Prerano. -Da.
Ne sažaljevaj mrtve, Hari.
Sažaljevaj žive.
Više od svih, sažaljevaj one koji žive bez ljubavi.
Nije dobro zanositi se snovima i zaboraviti živeti.
Ričard Haris, bio je tako poseban, tako brižan.
Bio je tako vedar.
Ričard je bio primeran.
Jedan od najzabavnijih ljudi koje sam sreo.
Bio je đavolak, 11-godišnjak zarobljen u telu 70-godišnjeg starca.
Može li još jedan okret, moliću?
Imao je sjaj u očima
koji ga je činio savršenim Dambldorom, inače.
Avaj! Ušni vosak.
Ričard Grifits je bio izuzetan kao gospodin Darsli.
Čarolija ne postoji.
Prigrlio je tu zločestost sa takvim entuzijazmom i strašću.
Njegova smrt me je najviše pogodila.
Bio je prepun znanja koje je uvek bio voljan da podeli.
Pitao sam se kad ću vas videti, g. Potere.
Pravi sam srećnik što sam imao i najmanji dodir
s brojnim sjajnim ljudima koji više nisu s nama.
Znate, jednoga dana ću ja biti taj matorac. "Poznavao sam tu legendu."
Ja... Ne bi trebalo da budem ovde.
Mračni gospodar mi je naredio da ne pričam o tome.
Helen Makrori je glumila moju ženu.
"Mislim da sam upravo upoznao najbolju glumicu na svetu."
Hodi.
Srećnik sam jer radio s njom i podelio pregršt
adolescentnog smeha s njom na snimanju.
Naučila me mnogo toga.
Suzdržavam suze.
Hm...
Imala je sposobnost da jednostavno...
Da pokaže empatiju pogledom.
Bio je pravi ugođaj raditi s njom.
Mogu da vas naučim kako da omađijate um i zarobite čula.
Alan Rikman mi se nije obraćao kao detetu.
Oduvek je ozbiljno shvatao moja razmišljanja i stavove,
a to mi je uvek bilo dirljivo.
Alan je bio drag prijatelj.
Snimali smo njegovu poslednju scenu.
Sluša samo vas. Jedino vas.
Da li je tako?
Pomalo me je zastrašivao.
Njegova preciznost, stručnost u iznošenju replika.
Na neobičan način smo se takmičili.
Snejp i Voldemort.
Dva glumca mogu da uživaju u metaforičkom okršaju.
Alan je bio čarobnjak glume.
Oni koji nas vole nikada nas ne napuste.
I uvek ih možeš pronaći...
Ovde.
S LJUBAVLJU IH SE SEĆAMO
Ali, zapamti ovo. Nisi sam.
Starozovni štapić.
Najmoćniji štapić ikada napravljen.
Kamen vaskrsnuća.
Plašt nevidljivosti.
Zajedno čine Relikvije Smrti.
Zajedno, čine da postaneš Gospodar Smrti.
Dečak koji je ostao živ.
Hari!
Dođi da umreš.
Avada Kedavra!
Mere koje su poduzeli da zaštite svoje porodice
prisilile su ga da shvati, kao ništa dotad,
da stvarno idu s njim
i da tačno znaju kakva ih opasnost čeka.
Želeo je da im kaže koliko mu to znači,
jednostavno nije pronalazio reči koje bi imale dovoljnu težinu.
POGLAVLJE IV NEŠTO VREDNO BORBE
HARI POTER I RELIKVIJE SMRTI DEO I HARI POTER I RELIKVIJE SMRTI DEO II
Prilično je gotivno ali je i neobično koračati ovuda
i razgledati lokaciju na kojoj smo snimali kao deca,
koja su se prema svemu odnosila s poštovanjem dece koja se zabavljaju.
Neobični nostalgični trenuci.
Sećate li se mog hrčka?
Da! -Mili.
Ne sećam se imena. -U redu je. Počivaj u miru, Mili.
Sećam se da si imala hrčka i da sam bio malo ljubomoran.
Napravili su mu sanduk u stolarskoj radionici.
Kada je Mili uginula, dizajneri su joj namenili
drveni kovčeg po meri sa somotskom postavom.
Bilo je predivno. -I ime je bilo ugravirano.
Bila sam izvan sebe.
Obavili smo sahranu? Bio je kratak govor.
Htela sam da uzmem Mili u ruke, da je pomazim i dodirnem.
A on je rekao: "Ema, Mili sada mora da ostane u kovčegu."
Toliko sam toga zaboravio.
Kao da nije prošlo toliko vremena.
Znam!
Izgledamo bolje nego u epilogu, što je sjajno.
To je pobeda.
Torba? -Da.
Džemper?
Da. Koliko sam čelo imao!
I odelo za debeljuce.
Da. Bilo je...
Nekako je... -Baš si se posvetio.
Rekao si: "Dajte mi to odelo." -Tako je. "Sve mi dajte."
Da. -Bila sam tako ponosna na tebe.
Niko ne može u potpunosti da razume naša iskustva.
Bilo je jedinstveno.
Dejvid Jejts nas je opisivao kao astronaute
jer niko drugi nije doživeo slično iskustvo
i to će nas zanavek vezivati.
Jedno od najslađih sećanja naše družine je to što smo znali
da treba da se brinemo jedni o drugima.
Recimo, ako je nekome bilo hladno onda bismo se svi šćućurili zajedno.
Ili: "Premoran sam."
"Dene, hoće li ti smetati ako zaspim na tebi
između dublova, premorena sam."
Mislim da smo spavali jedni na drugima
u najveličanstvenijim katedralama po Britaniji.
Taj nivo poverenja koji smo izgradili tokom deset godina je...
Ako treba da snimimo akrobaciju, znala sam da će me neko od vas uhvatiti.
Takvo poverenje zahteva...
Nema mnogo radnih okruženja u kojima to može da se izgradi.
Bilo je neverbalno. Kao da smo uspevali da komuniciramo
a da nismo morali da pričamo. Znali smo kako da postupimo.
Bili smo snažni jedni za druge.
Moram da se presvučem.
Kako si... -Neprimetna čarolija proširivanja.
Neverovatna si!
Uvek zvučiš iznenađeno.
Ovi filmovi imaju drugačiju atmosferu.
Dugo smo bili van Hogvorsta,
kampovali na raznim mestima.
Ton je bio mračniji. Kao da je bio neki drugi film.
Dambldor te poslao da nađeš horkrukse, a nije rekao kako da ih uništiš.
Bilo je osvežavajuće jer smo već radili neke ozbiljnije stvari
i to je bila prava prilika da zađemo dublje u likove.
Ideš ili ostaješ?
Video sam vas sinoć.
Rone, nema ničega!
Rone!
Scena za koju sam mislila da će biti čudna
i za koju nisam bila sigurna bila je plesna scena.
A ja... -Da.
To je jedna od mojih omiljenih scena iz čitavog serijala.
Zbog nivoa prisnosti koji smo ti i ja do tada dosegli,
takvu plesnu scenu nikad ne bih izvela sa drugim glumcem.
Isto tako je zanimljivo da smo snimali filmove o Hariju Poteru
a da je reditelj rekao: "Šta kažete da plešete uz Nika Kejva?"
Pomisli smo: "Čekaj, koji to film snimamo? Sjajno."
Toliko je toga rečeno u sceni. Neizgovorenog. Dopalo mi se.
U isto vreme, likovi se zabavljaju.
Mislim da smo se tada zabavili.
Što nam je tada bilo potrebno. -Da, nesumnjivo.
Taj izdajnik. Zar nikome ne možemo da verujemo?
Postoji sekvenca u poslednjem filmu kada trčimo kroz šumu.
Trkamo se kroz šumu, da uteknemo Otimačima.
I akcija.
Šta čekate? Uhvatite ih!
Iskreno, sećam se da ste se ti i Ema takmičili do besvesti
ko će trčati brže.
Baci kosku! Zakon! -I rez.
Rupert je uvek bio u fazonu: "Radite šta hoćete."
"Furajte svoj fazon."
Da. Za mene je trčanje akrobacija.
Hodanje je akrobacija.
Ne volim da gledam scene u kojima se pojavljujem.
Ali gledao sam vas. Izvanredni ste.
To je bilo ljupko. Sećamo se kako smo sve troje
hvalili jedno drugo za uspešno izvedenu scenu.
Počeli smo veoma mladi i nismo zapravo znali šta radimo.
Kada bismo uočili odličnu glumu, povikali bismo: "Strava! Svaka čast!"
Sve smo bolji i bolji. -Razbili smo!
Naravno, naš poljubac je bio
najstrašnija stvar... -O, da.
...koju je bilo ko od nas
ikada morao da prebrodi. -Da.
IŠČEKIVANJE
Ja sam Hermiona Grejndžer.
A ti si?
Ron Vizli.
Drago mi je.
Kaže se LeviOsa, ne LevioSa.
Ona je noćna mora!
Nije ni čudo da nema prijatelja.
Mislim da te čula.
Razvijalo se tokom čitavog serijala. -Osam filmova.
Volim Ronovu i Hermioninu romansu
i način na koji se neprestano kuva podno priče.
Veza je predugo bila uzdržana.
Malo... Paste za zube.
Pužorog priređuje Božićni bal.
Trebalo bi da povedem nekoga. -Pretpostavljam Maklagena.
Publika očajnički želi da vidi poljubac.
U stvari sam tebe htela da pozovem.
Snimamo scenu naredne sedmice o kojoj treba da razgovaramo.
Ron i Hermiona će se poljubiti.
Šta? -Poljubac Rona i Hermione.
Ove sedmice? -U Dvorani tajni.
U trenutku nemerene opasnosti
oni se okreću jedno prema drugome i poljube se.
Čekali smo sedam filmova na ovo.
Pričao sam s njima u prikolicama, uverio se da im nije neprijatno.
Kao da sam ih pripremao za važan sportski događaj.
Rekao sam: "Možete vi to, drugari, biće sjajno."
Trebalo je da bude dramatično.
Zaboravljali smo tekst, smejali smo se.
Plašila sam se da nećemo snimiti.
Nismo mogli da se uozbiljimo.
Nisam vam nikako pomogao jer mi je direktno rečeno
da sam stvarno bio smarač,
u fazonu: "Dolazim na snimanje da vidim poljubac!"
Svi su želeli da budu prisutni! "Ovo će biti dobro, narode."
Treba nam... -Oprostite mi.
Znala sam da ću morati
da preuzmem stvar u svoje ruke jer Rupert nije mogao.
Morala sam da posegnem.
Nije bilo prepreka!
Bio mi je potreban impuls da bih izvela poljubac.
A Rupert... Još u prvom dublu, eksplodirao je od zatečenosti
jer je mislio: "Tek prvi dubl!"
Mislim da sam se onesvestio.
Sećam se tvog lica koje se približavalo mojem.
Kad god govoriš o tome
to zvuči kao košmar u tvojoj glavi.
Nije bilo toliko loše. -A to je...
Poljubac s Rupertom je jedan od najtežih zadataka koje sam ikad imala.
Osećala sam da je pogrešno, pogrešno u svakom smislu.
Den, Rupert i ja smo bili poput braće i sestre.
Vidimo se.
Hari!
Sve troje smo se slagali u vezi s tim koliko nam je to značilo.
Sećam se scene kada si rekao:
"Drugari, ovo moram sam da izvedem."
Ja sam te zagrlila za oproštaj.
Idem s tobom. -Ne, ubij zmiju.
Znala sam da se opraštam od serijala. Znala sam da se mi opraštamo.
Samo sam to morala da osvestim,
to osećanje koje sam gajila u vezi sa okončanjem priče.
Da.
POSLEDNJA BITKA
Prenošenje Harija preko mosta je prilično biblijski prikaz.
Ako pitate Džo, ili nekoga ko je duboko upleten u priču,
reći će da je to borba dobra i zla. Jednostavno je tako.
Toliko dugujem liku Nevila.
Bio sam stidljiv. Nisam se isticao u školi.
Nikada se nisam isticao, bio sam baš poput njega.
Nevilovu priču čini sjajnom to što je on junak.
Taj božanstveni deo na kraju.
Onaj Metjuov govor, znate.
Dobro mora da prevagne, razume se.
Nije bitno što nema više Harija. -Ćuti!
Svakog dana neko umre.
Noćas smo izgubili Harija.
Ali, on je još uvek sa nama. Ovde.
Nije umro uzalud.
Ono što je Hari Poter učinio za mene, sama priča i ta uloga...
Ali ti hoćeš.
Pomoglo mi je da pronađem ono što nisam.
Harijevo srce je kucalo za nas!
Za sve nas!
Stoga sam otkrio svoju pravu suštinu.
Confringo!
Po verziji iz knjige,
konačni obračun između Voldemorta i Harija
odigrava se u velikoj dvorani s brojnom publikom.
A ja sam želeo nešto prizemnije
i napetije i nekako čulnije.
Dva suparnika su bila gotovo duhovno spojena,
na neobičan, horkruški način.
Pomislio sam: "Zar ne bi bilo divno da Den jednostavno zgrabi Rejfa
i da ga gurne sa tornja?"
Tome. Završimo onako kako smo započeli. Zajedno.
Zajedno.
Dok nestaju, oni se spajaju.
Ta duboka povezanost koju smo izvezli
kroz priče i filmove, vizualizuje se u trenutku
pre no što padnu u dvorište.
Bio sam fizički iscrpljen. Davali smo sve od sebe.
Bili smo iscrpljeni.
Snimali smo u hladnim mesecima, nebo je bilo sivo.
Podlaktica mi se tako zategla jer sam sprovodio struju
koju sam upirao ka njemu.
Pored fizičkog izazova snimanja filmova,
postojao je omanji misaoni pritisak: "Ti si taj koji će ovo okončati.
Mora da bude impresivno, Mora da bude smisleno.
Da odzvanja. Da ostvari cilj."
NOVI POČETAK
Ko si ti?
Ćao. Ja sam Ema Votson, igram Hermionu Grejndžer.
Postideo sam se. Radije bih da nije ovako.
Šta to? -Nije važno.
Da te ne vide takvog? -Da.
Zašto?
Ne dopada mu se ukosnica.
G. Redklife. -Da?
Kamera! Vi ste novinari?
Upravo tako. Kako zna?
Danas je prvi dan. Kako ste?
Potpuno fantastično. -Uzbuđeni ste?
Veoma. Ne mogu da dočekam.
Nakon svih priprema. Konačno se događa.
Nazad na posao. Moraju da vam ugode.
Da. -Hej, hej.
Kako sada gledaš na sve to, Rupe?
Za mene su to sjajne uspomene. A za vas?
Ponosan sam što sam deo te priče.
Kako se kraj bližio, postalo je čudnije, naročito na samom kraju.
Kao da sam zaboravio ko sam ja a ko je lik koji tumačim.
Nisam znao gde je početak a gde kraj.
Da, dešavalo se da se zapitam ko sam.
"Šta volim? Šta mi je bitno?"
Bilo je čudno. Moje ime mi je bilo strano.
Kao da sam umeo samo jedno.
Da tumačim ulogu Rona.
Ron je moj omiljeni lik, bilo je gotivno tumačiti ga.
Kao da smo pristupili najstrožoj formi metodičke glume.
Jednom je moralo da se okonča.
Nećemo to raditi zauvek.
Ono kako se sada osećam, sa vama, nakon godina razdvojenosti...
Nadam se da se neću raznežiti.
Vi ste mi kao životna podrška.
Dirljivo je, gledao sam kako odrastate.
Odrastali smo zajedno.
Mi smo porodica. I zauvek ćemo biti.
Ne moramo ni da se srećemo... Bože.
Čak iako se ne viđamo često...
Da, to je snažna...
Povezanost koja će uvek trajati
i uvek ćemo biti deo života onog drugog.
Drago mi je što te vidim.
I meni je drago.
Volim te.
Kao prijatelja.
Samo da pojasnim gledaocima.
Istina je. Toliko je ljubavi među nama.
Hvala ti, Rupse.
Hajde da probamo pa da pogledamo plejbekove.
Kad budete spremni. I akcija.
Kada smo završavali poslednje scene,
jedna od poslednjih scena u jednom kadru...
Skakali smo pred kamerom i završavali na velikom dušeku.
Na to se sve svelo, taj dubl u kojem svi skačemo u odžak.
To je bila snažna metafora za ono što se zapravo događalo.
Skakali smo na dušek kako bismo otputovali u drugi svet.
Kolektivna emocija je bila sveprisutna.
Za sve one koji su ih podržavali i pratili tokom pustolovine.
Za svakoga ko ih je posmatrao kako odrastaju.
To je to, druže.
Poslednjeg dana sam odlepio.
Sećam se kako smo se grlili.
A nas troje smo bili... Potpuno očajni.
Mislim da smo tada po prvi put dozvolili sebi da preradimo
ili shvatimo da smo obavili posao.
Uspeli smo.
To je ukorenjeno u meni.
Određujem život po ovim filmovima.
"Kad si položio vožnju?" Kažem: "Red feniksa".
Čitav moj život je povezan sa Harijem Poterom.
Kada srećem ljude kojima je to veoma važan deo života,
bilo knjige ili filmovi, kao deo njihovog identiteta
nekako sam naročito ponosan.
Ima nečeg u vezi sa Harijem Poterom što oplemenjuje život.
Kada naiđe mračan i težak period,
priče nam nude mesta na koja možemo da odemo, odmorimo se i pripadamo.
Nisam cenio domet ovih filmova kao onda kada sam bio deo njih.
Mnogi bi govorili: "To su jedini filmovi
koje tata i ja gledamo. Samo o tome pričamo.
To je nešto naše."
Neverovatno je biti omanji deo priče.
Gledati kako priča nastavlja da živi.
Pronalazak novih medijuma, poput "Fantastičnih zveri"...
Kao da priča živi zauvek, i neverovatno je pogledati je.
Hari Poter.
Nema ničeg sličnog pričama o Hariju Poteru.
Priče koje se ispredaju, individualne pustolovine likova.
Mislim da mogu da transformišu ljude.
To je čarolija.
Ovde je predivno.
Svako dete se zapita kako će se uklopiti.
Svako dete odlazi na posebno putovanje.
Dobi će uvek biti tu za Harija Potera.
Prilično je inspirativno za mlade:
"To mogu da budem ja, u trenutku sumnje,
nesigurnosti ili svađe sa roditeljima."
Ostani kraj mene.
Do samog kraja.
Našla sam se u jednom neverovatnom svetu,
u jednom prekrasnom svetu.
Hari.
To je ono što je duboko isceljivo i dobro u vezi s tim,
a to je da ljudi koji se inače osećaju usamljeno, najednom negde pripadaju.
Ne čini to, Hari!
Većina obožavalaca koja mi se danas obrati
nije bila ni rođena po izlasku filmova.
To te ubrzo načini starijim ali naročito zahvalnim
jer se priča prenosila generacijama.
Vežbaš balet, Potere?
Ono što je jedinstveno u vezi s Harijem,
pored neverovatne mašte i sveta i likova
koje je stvorila Džo Rouling,
jeste činjenica da posmatrate decu koja odrastaju.
To putovanje se vidi na filmu.
To dosad nismo imali na filmu. Ne verujem da ćemo ikada ponovo imati.
Srećna sam jer sam deo sveta
koji ljudi toliko vole, i koji ljude čini srećnima.
Ima nešto u tom eskapizmu.
Zdrav oblik eskapizma.
To je zapravo misija Harija Potera.
Tome služe ove priče.
One su vodič za valjan život.
To je kraj jedne ere. To je decenija mog života.
Moja deca su odrastala tokom snimanja, naravno.
Robi Koltrejn, najbolji stražar u Hogvortsu, poslednji dan snimanja.
Ostavština ovih filmova je da će generacija moje dece
prikazivati filmove svojoj deci.
Po svoj prilici će se gledati za 50 godina.
Ja neću biti tu, nažalost...
Da ti nije na kraj pameti.
Ali Hagrid hoće.
Da.
Kad se prisetim svega, to su božanstvene uspomene.
Često mislim o svemu.
Bilo je to sjajno doba. Stvarno.
Bilo je neverovatno.
Bilo je to najbolje, najneverovatnije iskustvo.
Nemam prave reči da objasnim.
Oni su predivni ljudi.
Bili su tako ljubazni...
Obojica su ozbiljno shvatali odgovornost.
I to sam mnogo cenila.
Stvarno smo kao porodica.
Postojala je iskonska povezanost.
Oni su za mene veoma važni.
Ekipa filmova je bila neverovatna.
Bilo je ljudi na filmovima koji...
Koji su...
Osnova onoga što jesam danas.
Kao ličnost i kao glumac.
Srećan sam što sam danas gde jesam i što živim životom kojim živim
i što mogu da sarađujem sa kolegama.
Ništa od toga ne bi bilo moguće bez ovoga.
Tako da... Bilo je...
Bilo je to...
Izuzetnih deset godina.
Expecto Patronum!
Nakon toliko vremena.
Zauvek.
Prevod i adaptacija: Tina Trajković-Filipović
TVRip - DrSi Prilagodba za HD metalcamp