Mulțumiri.
Da, așa că mă voi uita la meci...
Ce?
Salut!
Nu putea ști că, chiar în acest moment,
oameni care se întâlnesc în secret în toată țara
își ridicau ochelarii și spuneau cu glas stins:
— Pentru Harry Potter, băiatul care a trăit.
- Dan. - Hei prietene.
E grozav să te văd.
- Ce mai faci, omule? - Ce faci prietene?
E atât de frumos să te văd. Asta e grozav.
- Asta este incredibil. - Da este.
Ultima dată când am fost aici, erai mai scund.
Sunt doar... foarte, foarte ușor.
E amabil din partea ta să spui.
- Iată-ne. - 20 de ani mai departe.
- Da. - E cam ciudat.
Cum ți-a venit? Ca, eu niciodată...
Nu aș apuca niciodată să pun această întrebare.
Cum ai ajuns să faci „Harry Potter”?
Am ajuns să o fac
pentru că fiica mea Eleanor
m-a convins să citesc cărțile
după ce am refuzat de trei ori.
Așa că, odată ce a apărut „Prizonierul din Azkaban”, am spus...
Mulțumesc, Eleanor.
Am spus: „Bine, în sfârșit o să citesc astea”.
Și apoi imediat, am văzut filmele.
Tocmai i-am văzut. Și asta nu s-a mai întâmplat de atunci.
Apoi a trebuit să zbor la Edinburgh pentru a o întâlni pe Jo Rowling
și a spus în esență: „Aceasta este viziunea mea”.
Ea a spus: „Exact așa văd eu filmul”.
Când au apărut cărțile,
cozile de copii din jurul blocului...
Adică, mii dintre ei toți așteaptă cel mai recent.
Atâția oameni începeau să se îndrăgostească
cu scrisul lui JK Rowling.
Cred că probabil că aș fi avut vreo opt ani.
Cred că atunci a apărut primul.
A devenit ceva de familie.
Tatăl meu obișnuia să facă toate vocile,
iar eu și fratele meu tocmai am devenit obsedați.
L-am ruga doar să continue.
Și de fiecare dată când termina un capitol,
am spune: „Încă una, încă una, te rog.
„Încă una. Te rog, te rog, te rog.
Încă unul, încă unul, încă unul, încă unul.”
Un prieten de-al meu la școală
a avut primele două.
Și m-am dus la o petrecere de pijamă la el acasă și el a spus:
— Ei bine, „Piatra filosofală” este acolo pe raft.
Așa am făcut toată pijama.
Am stat amândoi acolo în tăcere,
el citind „Camera secretelor”,
eu citind „Piatra filosofală”.
Și asta a fost, într-adevăr. Nu m-am uitat niciodată înapoi.
În momentul lecturii,
ne-am legat instantaneu de Fred și George
pentru că nu sunt mulți gemeni în literatură.
„Camera secretelor” a fost prima carte
că am stat cu adevărat trează noaptea citind.
Scrisul a fost atât de viu, personajele atât de identificabile.
Era un univers atât de complicat, perfect proiectat.
Cred că este foarte ușor să uiți că, la momentul respectiv,
oamenii vorbeau despre moartea lecturii.
Cred doar că este o perspectivă creativă frumoasă asupra vieții,
această credință în posibilități nelimitate.
Unul dintre multele motive pentru care l-am admirat atât de mult pe JK
este că milioane de oameni ar citi acum cărți
care nu ar fi ridicat o carte în viața lor.
Și îți dai seama brusc de puterea scrisului.
Șold, șold, Harry!
Și apoi în ceea ce privește turnarea,
a fost... căutarea lui Harry Potter a fost o nebunie.
Noul film „Harry Potter” caută copii
pentru a juca cele trei roluri principale din filmul de mai multe milioane de lire sterline.
Îmi amintesc că am fost la... prima audiție,
și erau sute dacă nu mii de oameni.
Și atunci ne-am dat seama că
eram singurul set de gemeni de acolo
care nu purtau haine identice.
Așa că am ajuns să trecem peste drum
și am cumpărat două blaturi identice.
- Chiar de pe rafturi. - Chiar de pe rafturi.
Am spus: „Bine, vor face”.
Și apoi am plecat.
Ne-ar lăsa pe toți să ne adunăm
până când „aparent” au plecat,
și, desigur, cât mai există un domn
ținând un microfon cu boom drept deasupra capetelor noastre.
Și această fetiță m-a întrebat: „Ce este asta?”
Cred că chiar am spus: „Este un microfon, nu”.
Am spus: „Ne filmează.
Acesta este doar un truc.”
De parcă aș fi făcut-o înainte, într-adevăr.
Și îmi amintesc, pentru că era Emma.
Am devenit complet cuprins
de entuziasmul din jurul acestei audiții.
Și am știut mereu că mă duc pe Hermione
într-un fel care cred că i-a îngrozit pe părinţii mei
pentru că erau ca,
„Ce vom face cu ea dacă nu primește rolul?”
Eram doar entuziasmat.
Nu m-am cam descurajat.
Nu mă gândeam: „Mă întreb câți
filme pe care le vor face”, ceva de genul ăsta.
M-am gândit: „Oh, asta va fi distractiv”.
Cred că cea mai mare presiune la început
era cine avea să fie Harry Potter.
Nu l-am putut găsi pe Harry.
Nu am putut... pur și simplu nu l-am putut găsi pe Harry,
și devenea cam ciudat,
um, și panicată.
Am fost într-o noapte în camera mea de hotel din Londra
urmărind versiunea BBC a „David Copperfield”.
Imediat, mi s-a aprins un bec în cap,
și am spus: „Acesta este Harry Potter”.
Acesta este copilul pe care îl căutăm de luni de zile.
Așa că l-am întrebat pe directorul de casting,
Am spus: „Trebuie să-l aducem aici pentru o audiție”.
Ea a spus: „Nu se va întâmpla niciodată.
„Părinții lui nu-l vor implicat în această lume.
Ei nu vor ca el să preia acest rol”.
Cred că înțelegerea a fost să semnez pentru, de genul,
toate cele șapte filme și aveau să fie filmate în LA.
Așa că mama și tata au spus: „Nu, așa e, ca,
o mare perturbare a vieții lui.”
Din fericire, David Heyman,
uh, am fost la teatru câteva săptămâni mai târziu.
Acești doi tipi la rând în fața mea
a început să se întoarcă.
David, fiind marele producător care este,
l-a convins pe tatăl lui Dan să-l aducă pe Dan la o audiție.
Și practic atunci am primit Harry Potter.
Și acțiune.
- Este un ou de dragon. - Ce este?
- Asta este. - Ce este asta?
Un ou de dragon.
- Uh-huh. - Da.
Eram un copil foarte fericit care avea
o calitate cu adevărat bântuită, aparent.
„Ești foarte dulce, dar arătai
ai avut lucruri reale care se întâmplă.”
A fost foarte emoționant, de fapt, să văd acest copil
stând acolo vorbind și m-am gândit,
"Da, acesta este el. Slavă Domnului că l-am găsit."
Rupert și Emma au fost foarte ușor de distribuit
pentru că au simțit că au sărit de pe pagină.
I-am testat pe ecran pe cei trei împreună
pentru a ne asigura că toți au această chimie,
ceea ce a fost imediat evident la primul test ecran.
Amintiți-vă, băieți, apropiați-vă de ea
pe măsură ce ea află informația.
Și acțiune.
Nu m-am gândit niciodată să mă uit aici.
Am verificat acest prim termen pentru o lectură ușoară.
- Asta e lumină? - Taci.
Dacă Filch vine la colț în orice secundă,
la cel puțin 50 de puncte de Gryffindor.
Știam eu! Iată-l.
Nicholas Flamel este singurul cunoscut
creatorul Pietrei Vrăjitorilor.
Ce?
Oh, sincer, nu citiți voi doi?
A tăia. Bună treabă.
E minunat să te văd.
Da, este suprarealist, nu-i așa?
Cum ne simțim toți când ne întoarcem și vorbim despre asta?
Ei bine, A, foarte emoționant, evident.
Și B, um, parcă nu a trecut timpul
și o grămadă de timp a trecut simultan.
Da, cam la fel. Este destul de suprarealist.
Nu pare că a trecut mult timp.
Nu pare că am câștigat încă o reuniune.
- Da. - Stiu.
Am avut pietre la rinichi și un copil,
deci timpul a trecut evident.
- Ai menționat asta. - Îmi simt vârsta.
Dar există o astfel de colecție
de, cum ar fi, amintiri și chestii împărtășite
că am făcut toți împreună, așa este
imediat foarte ușor să fii, ca...
să te strecori înapoi acolo unde erai.
Prima noastră audiție, ziua în care ne-am întâlnit cu toții...
- Doamne, da. - Cred că pentru prima dată,
era, ca, eu, ieșind din dressing
și văzând, ca, altul, ca,
băiat tânăr, cu părul castaniu, mergând pe cealaltă direcție.
Nu i-am văzut niciodată fața, dar am fost ca,
„Ești clar un alt Harry
care este testat astăzi.”
- Și au fost, ca... - Da, da, da.
Ne testează cu diverse configurații diferite
a lui Ron, Harry și Hermione.
Îmi amintesc că a fost unul
unde ne-au pus pe toți trei împreună.
Îmi amintesc că atunci când eram noi trei,
- ceva sa simţit diferit... - Corect. Da.
Și, cum ar fi, corect și ușor. Îmi amintesc de clic.
Am ieșit la studiouri.
Ne-au spus că avem piesele și ne-au spus: „Cool.
„Așa că anunțăm că ai piesele.
Acum va exista o mulțime de media în afara casei tale.”
Deci nu poți pleca acasă.”
Până acum, este un fel
a dat lucrurile peste cap.
Hm, este... Nu știu,
Nu mi s-a întâmplat niciodată așa ceva până acum.
Hermione avea un sens total pentru mine.
Sunt eu.
Ca, eu sunt fata aceea.
Ei bine, Emma a fost probabil cea mai inteligentă persoană de pe platou,
și vorbesc despre toată lumea.
Doar că era... era un copil strălucit.
Cred că sunt înfricoșător ca personajul meu.
Pentru că locuiesc într-o familie de... șapte
și, um, am o soră roșcată
iar eu locuiesc intr-o vizuina.
Rupert este doar cel mai pregătit pentru cameră
Băiat de 12 ani din lume în acel moment.
Parcă, era atât de, ca, pur și simplu neînfricat.
Rupert era Ron, știi,
iar Dan era într-un fel Harry.
Cum te simți când devii celebru?
Ar fi misto.
Toti vorbeam despre asta,
cât de confortabil ne-ai făcut pe toți la audițiile noastre
și cum, așa, asta, ca,
extins masiv în platou.
Îmi amintesc că ți s-a părut fără efort.
Ei bine, la primul film, am murit tot timpul,
dar eu doar... cred mereu
nu poți aduce acest tip de anxietate.
Vreau ca toată lumea să se simtă confortabil.
Vreau ca toată lumea să simtă că este o familie.
Vreau ca toată lumea să se simtă ca și cum ar fi acasă.
Hei, clasă, ascultă-mă.
Bun venit la prima ta lecție de zbor.
Vreau să ridici mâna peste mătură.
În primele câteva săptămâni de film,
copiii sunt practic în stare de șoc.
Privind în urmă, sunt oarecum uimit de faptul
că nu am fost niciodată complet copleșită de asta.
- Shh. Shh. Shh. - Dan, când te întorci
de ea de data asta... când te întorci,
apuca-te de asta,
și uită-te în sus de parcă o vei obține, bine?
Dar cred și că asta a fost, din nou, o parte din Chris
și întregul echipaj doar, ca,
ne-au făcut să ne distrăm tot timpul.
Evident, eram doar copii și eram cu toții
așteaptă cu nerăbdare să ne gurăim împreună.
Chris Columbus a creat atmosfera
foarte asemănător unui târg de distracții.
Eram foarte simplu, ca niște copii fiind copii pe un platou.
- Mm-hmm. - Amintirea mea rezidentă
din primul... din „Piatra filosofală”
tocmai am învățat să joc slam.
Știi ce am făcut și noi a fost acel joc.
- Oh, Dumnezeule. - Pălmuiri.
- Atâtea palme. - O, palme.
Cu, ca, noi toți, ca, roșu...
ca, mâini roșii, crude de la, ca,
- lovindu-se unul pe altul foarte puternic. - Cred că am făcut și upgrade
- la degete, de asemenea. - Oh, și tibie.
- Da. - Îmi amintesc versiunea pentru tibie.
- Mm-hmm. - Da da da.
Îmi pare rău. Trebuie să-l dau înapoi.
Eu sunt campionul!
Probabil și-au făcut munca mai grea pentru ei înșiși
lăsându-ne să ne distrăm cât ne-am distrat
pentru că ne-a distras de la,
știi, munca pe care trebuia să o facem.
Și pentru ceilalți spectatori, obțineți o capcană pentru șorici.
Dragă, nu te pune pe nas.
Îți vei îndepărta tot machiajul.
Ca, o mare problemă a fost, de genul,
pe parcursul unei fotografii, atenția noastră ar dori...
ar scădea și ar veni și pleca.
Spuneau un rând și apoi zâmbeau camerei
unde erau atât de fericiți să fie într-un film cu Harry Potter
că nu-și puteau ține suficient de mult entuziasmul
să se concentreze asupra unei întregi scene.
Băieți, băieți, băieți, băieți.
Columb lucrase mult cu copiii.
Și a fost grozav cu ei. Chiar era.
Obișnuia să coboare în genunchi pentru a vorbi cu ei
și ghemuiește-te ca să nu audă nimeni.
A fost și el un astfel de tată.
Ca și eu... ai putea simți cu adevărat asta,
ca și cum ai fi parte din familia lui.
Fii puțin mai liber cu asta.
Și doar vorbește, știi ce spun?
- Da. - Urci și ești, ca,
înghețat așa, dar poți fi...
"Chiar crezi"...
„Desigur că îl pot folosi”, așa, bine?
- Da. - Bună treabă, totuşi.
Dar nu este ușor, pentru că este nevoie de un lucru extraordinar
multă răbdare cu copiii,
în special cu... cu copiii la fel de hiperactivi
și la fel de excitanți ca noi toți.
- Arată grozav. - Ei bine, au vrut să...
Îmi place să vă văd aici, băieți.
- Salut. - S-a furişat.
Câțiva Gryffindori doar dau cu piciorul.
- Vino aici. - Mă bucur să te văd, frate.
Cum a rămas Chris Columbus atât de bun... spirit bun?
Am alergat într-un fel. Cred că toți aveam 11 ani.
S-ar putea să aduci, de exemplu, trei oameni care să facă ceea ce trebuie.
Dar asta nu înseamnă că le vei primi pe celelalte cinci
în fundal făcând ceea ce trebuie.
Nu. Nu. Și Rupert a fost... a fost necruțător.
Odată ce a început... odată deschisă poarta de inundații...
- Doamne, da. - Dar asta e treaba.
Așa a funcționat, nu-i așa?
Pentru că Columb practic doar
- Hai să fim copii. - Da. Adevărat.
Nu-mi amintesc niciodată să fi simțit că muncim.
Dar asta e atât de important, nu-i așa, că am avut asta...
Da. Cred că de aceea se simte așa
când îl privești. Se simte ca...
- Da. Este adevărat. - Copii.
Îți spun, totuși, ce e amuzant în asta este...
este înconjurat de toate...
crema industriei britanice de actorie
și fără a avea habar cine este cineva.
Am crezut... Am crezut că Richard Harris a lucrat aici
ca... ca ghid turistic pentru o vreme.
Nu cred că niciunul dintre copii a avut capacitatea
de înțelegere a gravitației
cu cine aveau de-a face în acel moment.
Acesta nu era un străin pe care Hagrid l-a întâlnit în sat.
Era Snape, adică
știe cum să treacă de Fluffy.
Și cu Dumbledore plecat...
Buna ziua.
Regetatea britanică a lumii actoriei.
Ce ai de spus pentru tine?
Jur că nu știu cum s-a întâmplat!
Când mă gândesc la oamenii cu care am ajuns
doar să crești în jur și să asculți... auzi-i interacționând
și auzi prospețimea oamenilor.
Au intrat actorii adulți
și au fost, ca, răul într-un mod amuzant.
Asta e de fapt grozav.
Ca Robbie Coltrane.
Era un astfel de copil.
Ca, atât de imatur
și, parcă, atât de distracție.
Îi plăcea să ne facă să râdem,
și era incredibil de bun la asta.
Am încercat absolut totul.
Am incercat creme. Am încercat jeleuri.
Am încercat să mă bărbieresc.
În fiecare clipă... m-am trezit, parcă...
soțul meu amenință că mă părăsește.
Dacă m-a iubit cu adevărat,
nu i-ar deranja un pic de păr facial, sunt sigur.
Dar el este foarte, foarte dificil.
Acea bunătate și căldură din partea ta...
- Aww. - A făcut toată diferența.
Ei bine, am petrecut atât de mult timp împreună.
Stiu. Stiu. Am petrecut mai mult timp cu tine
decât am făcut cu proprii mei copii la un moment dat.
Stiu. Sălbatic.
Ooh. Stiu.
Cred că majoritatea scenelor mele preferate, dacă sunt sincer,
Privind înapoi, sunt cu tine și gașca în coliba lui Hagrid.
Mă tot gândesc la scena aceea
- unde sunt numit sânge de noroi. - Da.
Și ai fost atât de dulce cu mine în ziua aceea.
Pentru că a fost primul meu, ca, știi,
mare piesa de actorie.
M-a numit sânge de noroi.
El n-a făcut.
Ce este un sânge de noroi?
Înseamnă sânge murdar.
Mudblood este un nume cu adevărat urât pentru cineva care este născut în Muggle.
Cineva cu părinți non-magici. Cineva ca mine.
Voi trei ați devenit actori atât de grozavi.
Fiind pe acel platou,
ai simțit că ai intrat de fapt în lume.
Da.
Cu toate seturile lui Stuart Craig,
atentia la detalii a fost fenomenala.
Întotdeauna am fost neclintit că Hogwarts nu ar trebui să simtă
de parcă ar fi o lume care nu ar putea exista în realitate.
Am avut o imensă libertate creativă,
ca să putem construi această lume de la temelii.
Unele dintre seturile de la „Potter” au fost copleșitoare pentru mine,
și o făceam de 35 de ani.
Tu stii? — O, nenorocit.
Prima dată când am vizitat platoul,
m-au plimbat prin Sala Mare,
care a fost uluitor.
Toate podelele sunt adevărate Yorkstone.
Multe dintre acele scene cu 250 de figuranți,
toți au vreo 18 ani și călcă în picioare.
Nu vei da jos o podea de plastic.
Trebuie să fie lucrurile adevărate.
Și toate aceste lumânări aprinse urcând și coborând pe fire.
Unul dintre momentele mele preferate de pe platourile de filmare
a fost momentul în care toate lumânările plutitoare
a început să ardă prin frânghiile care îi legau
spre tavan și tocmai a început să cadă
- în jurul Sălii Mari. - Sute de lumânări adevărate
- care erau cu adevărat aprinse... - "O, Doamne."
Pe fir de pescuit din tavan.
Atât de mult ar fi efecte vizuale acum.
Faptul că trebuie să fim de fapt pe acel platou...
De fapt, este atât de adevărat. E atât de tare.
- Mulţumesc, Stuart Craig. - Da.
- Da. - Te iubim, Stuart Craig.
Cea mai greu scenă de filmat a fost Quidditch-ul.
Și publicul a trebuit
intelegeti imediat regulile.
Quidditch-ul este destul de ușor de înțeles.
Fiecare echipă are șapte jucători: trei urmăritori, doi bătători,
un păzitor, iar căutătorul... ăla ești tu.
Așa că Jo Rowling practic a făcut o carte de reguli pentru noi.
O carte de reguli de Quidditch
explicând fiecare detaliu al jocului.
Apoi, cu Stuart Craig, designerul nostru de producție,
a proiectat aspectul terenului de Quidditch
și creează cu adevărat un pitch care să pară autentic și real
pentru un joc care este complet ireal.
Multă energie, entuziasm.
Set și acțiune!
- Ea înscrie! - înscrie Angelina Johnson!
Zece puncte pentru Gryffindor.
Mereu am vrut să-ți spun asta,
dar a fost un moment, știi,
în ziua a doua, poate sau trei,
camera se împinge în tine și spui:
— Nu mergem acasă, nu chiar.
Mi se pare ciudat să mergi acasă, nu-i așa?
Nu mă duc acasă.
Nu chiar.
Mi s-au făcut lacrimi... Încă mai am lacrimi în ochi
gândindu-mă la asta. M-am gândit: „Tipul ăsta...
acest copil este un actor extraordinar.”
- Oh, asta e... - Și a fost acel moment
genul acesta ne-a deschis întreaga lume.
Iar primul film a fost o carte de povești, foarte îmbietoare.
Da, este minunat și...
Este ca, „Bine ați venit la Hogwarts”.
Până ajungi la sfârșitul filmului.
Și unde un bărbat... topesc fața unui bărbat.
Da, exact.
- Primul film a fost un succes. - Da.
Așa că odată ce a devenit un hit și oamenii au acceptat
nu numai filmul
- dar a acceptat distribuţia... - Corect, da.
Am avut o minge la al doilea film,
"Camera Secretelor", pentru că eram, ca, liber.
Bine, haide. Shh, shh.
Bine, haide.
Shh, haide.
Bună dimineața, Weasleys.
Buna dimineata, tata.
Mi-a plăcut întotdeauna orice scenă în care genul de Weasley
erau împreună, ca în scenele Burrow.
Doar avea această energie frenetică.
Toți s-au cam jucat unul pe altul.
Chestia cu Vizuina, așa cum îmi amintesc, este că
s-a schimbat tot timpul.
S-a oarecum extins și contractat.
Într-un minut, era un șemineu uriaș cu pulbere
și apoi a fost doar... și apoi a devenit mai mic.
Da, a fost ca un set viu, de respirație care s-a schimbat.
Îmi vine să fiu un Weasley
este cea mai bună parte a fi în Harry Potter.
Aveam familia noastră Hogwarts, dar am simțit că
atât de special având o familie în plus.
- A fost minunat. - Toate aceste scene pe care le avem
peste orice altceva.
Este genial să lucrezi cu Julie.
Obișnuiam să... Ron spunea: "Bună, mami. Bună, tati."
Julie Walters, care a interpretat-o ​​pe mama mea, doamna Weasley,
a fost... a fost atât de minunat și genial pentru mine.
Chiar m-a luat sub aripa ei
și ea era, ca și cum, figura perfectă a mamei.
Gemenii erau doi oameni de care eram foarte apropiat.
Erau într-adevăr ca niște frați mai mari.
Julie Walters și Mark Williams,
erau ca a doua mea familie.
Ei au rămas mereu în caracter
și ar avea acest tip de...
ar sări unul de celălalt.
Amuțit... dom... mith.
Care? Cine, dragă?
Dumbledore trebuie să știe că ești aici, Harry.
A tăia.
Opreste opreste.
Asta nu funcționează.
Nu pot să cred.
- Arătați grozav băieți. - Buna ziua.
Ce mai faci? Acest lucru este uimitor.
- Ce mai faceți? - Foarte bine multumesc.
- Ce mai faci? - Bun.
- Este atât de interesant. - Da.
Este prima dată când mă întorc de la „Azkaban”.
Nu știam că te vei întoarce.
Valorile familiei Weasley au fost luate în considerare,
atenție și distracție!
Acum, Harry, trebuie să știi totul despre Muggles.
Spune-mi, care este exact funcția unei rațe de cauciuc?
Este foarte natural când eram cu toții împreună.
Era o familie, știi, în toate, în afară de nume.
Acesta este și lucrul tare despre asta este că vezi
că... acea mișcare în care sunt foarte incluzive
și apoi vezi complet opusul cu Malfoy.
Da, este întotdeauna o comparație atât de bună,
cele două familii una lângă alta.
O adevărată parte de cretă și brânză.
Nu acum, Draco. Joacă frumos.
domnule Potter.
Lucius Malfoy.
Ne întâlnim în sfârșit.
Prima dată am fost la curent cu Harry Potter
pentru că toată lumea citea cărțile
pe tub peste tot pe unde mergeam.
Sunt convins că am ajuns să îl joc pe Lucius
pentru că nu am vrut.
Am fost la o audiție pentru Gilderoy Lockhart
iar Chris a spus: „A fost grozav.
V-ar deranja să citiți o altă parte?"
Eram pe cale să joc căpitanul Hook în „Peter Pan”
și m-am gândit: „Ei bine, nu vreau să mă joc
răufăcători ai doi copii”.
Și am citit printre dinți strânși.
Eram profund amar,
și, desigur, exact asta era necesar,
și mi-au cerut să-l joc pe Lucius și, slavă Domnului, au făcut-o.
Cum îndrăznești?
Ideea ca el să fie în poveste pentru mine
era să explic de ce Draco era atât de oribil,
bătăuş fără inimă, sadic la şcoală.
Păr roșu și un halat de mână?
Trebuie să fii un Weasley.
El este un produs al părinților săi, Draco,
și are părinți foarte răi.
Dacă Hagrid a fost prima ta influență,
șansele sunt, vei fi...
— În regulă, amice.
Vei fi drăguță și... și foarte îmbrățișată.
Nu e frumos? O, binecuvântează-l.
Uite, el își cunoaște mama.
Ooh!
Dacă tatăl tău este psihopat
mânuind un baston de cobra,
probabil că nu vei fi cel mai prietenos geezer.
37, ia unul. Marcajul camerei.
Tom, ține minte, încet. Tu spui o poveste.
Dar sinistru, moale. Set și acțiune.
L-am adorat pe Tom din clipa în care l-am cunoscut.
El a fost întotdeauna cel mai mare iubit.
Lucrul cu Jason a fost un adevărat răsfăț.
De fapt, lucrul cu Jason nu a fost întotdeauna un răsfăț.
S-a transformat imediat în cel mai neprietenos,
persoană oribilă pe care am întâlnit-o vreodată.
Îmi amintesc doar că l-am luat și... și am fost
cât se poate de neplăcut
și privindu-i fața mică căutându-mi în mod constant aprobarea.
Prima scenă pe care am filmat-o a fost de fapt tăiată
și se află în scenele șterse.
Draco a atins ceva, iar eu am folosit acest baston
si m-am dus...
Nu atinge nimic, Draco.
Dar nu știam cât de ascuțiți sunt dinții
și au ajuns direct în mâinile micuțului Tom
și s-a uitat la mine și ochii i s-au umplut de lacrimi.
Da, părinte.
Și am spus: „Tom, îmi pare atât de rău, nu mi-am dat seama
cât de ascuțiți erau și cât de greu era”.
Și a spus: „Nu, nu, e în regulă.
A fost bine pentru scenă.”
El ar fi acest tată rău,
și apoi spuneau: „Tăiați”.
Și el va veni și vă va mângâia și va spune:
"Oh, te-am lovit prea tare? Te-am lovit prea tare?"
El este un adevărat, știi, Jekyll și Hyde, ăla.
Da! Da!
Whoo-hoo! Da!
Harry Potter.
Este o asemenea onoare.
Îmi amintesc că i-am spus unui prieten:
"Știi, am această parte. Este un elf în Harry Potter."
Și țipetele de bucurie și deznădejdea deplină
la faptul că nu înțeleg, știi,
cât de important a fost acest personaj.
Am făcut o luare și el merge,
„Mulțumesc, asta va fi tot”, și mi-am legănat piciorul,
și am coborât și mi-am legănat bățul,
iar Chris spune: „Tăiați.
Putem curăța podeaua unde a alunecat Jason, te rog?"
Și am spus: „Nu, nu am alunecat”.
El a spus: „Ei bine, ce s-a întâmplat?”
Și i-am spus: „L-am dat pe Dobby în jos pe scări”.
Și m-am gândit doar: „Asta va fi
distracție ridicol de bună.”
domnule Malfoy.
Domnule Malfoy!
Am ceva de-al tău.
Șoseta e jalnică, nu-i așa, la un singur nivel?
Dar la un alt nivel, este totul,
și asta e, cred, frumusețea personajului.
Maestrul i-a dat lui Dobby un ciorap?
Ce? nu am g...
Maestrul ia oferit lui Dobby haine.
Dobby este gratuit.
Una dintre temele majore este această alianță
a prietenilor care rezistă.
Deci tu și cu mine am avut unul dintre cele mai grozave râse ale noastre împreună...
- Da. - Cu Richard Harris.
Și am avut o versiune animatronica
a lui Fawkes Phoenix
și era această pasăre... pasăre mare și roșie
- asta nu există în viață. - Asta nu există.
Nu este... nu a fost nerealist.
Ca, ar putea, cred.
Richard a intrat și s-a uitat la phoenix și a spus:
„Uau, ei antrenează aceste animale minunat în aceste zile.”
Pentru că aveau o cameră în ochi,
ca să-l vadă pe Richard privindu-l,
și apoi au fost ca,
„Ei bine, nu vrem să rupem vraja,
așa că vom menține pasărea să reacționeze și să se miște”.
Și apoi, desigur, știi, a intrat într-un ciclu
unde Richard a spus: „Pasarea imi raspunde”.
Ah, creaturi fascinante, fenixele.
Pot transporta sarcini extrem de grele,
iar lacrimile lor au puteri vindecătoare.
- Nu i-am spus niciodată. - Nu, nu i-am spus niciodată.
- Nu. - El a crezut că este
- o pasăre adevărată. - Da.
A fost o nebunie că făceam parte din asta.
Știi, nu știu de altă ființă umană
care ar fi putut începe seria în felul în care ai făcut-o tu.
Ei bine, asta... asta mă face să mă simt grozav.
M-am simțit mereu vinovat că am plecat.
- Chiar am făcut-o. - Nu.
Când mi-am luat rămas bun de la voi, băieți, am fost ca,
„Nu-mi vine să cred că-i părăsesc pe acești tipi”.
Și cred că tu sincer... nu cred că ai vreodată
obține suficient credit pentru ceea ce ai realizat
pe primii doi și cu noi toți,
și așa că mulțumesc mult pentru asta.
A fost cea mai mare experiență din viața mea.
Nu reușiți să recunoașteți că nu contează
ce se naste cineva...
dar ceea ce devin ei.
Buna ziua.
Oh, mulțumesc că ai venit.
Mulțumesc pentru chat.
Cine este? Omul acela.
Cine este?
Acesta este Sirius Black, adică.
Sirius Black este un personaj esențial pentru Harry.
Face parte din temele lui Jo
„Nu judeca o carte după coperta”, știi?
Imaginea lui Sirius Black ca criminal
este unul care i se prezintă lui Harry.
Avem un ucigaș în libertate.
Sirius Black, vrei să spui?
Dar ce treabă are el cu mine?
Și totuși, când Harry îl întâlnește
și pe parcursul celui de-al treilea film,
ajunge să afle că nu este cine i s-a spus că este.
El este cineva foarte diferit.
Și Gary este un actor atât de remarcabil.
Unul dintre motivele pentru care l-am ales este el, evident
are potențialul de întuneric,
dar el are un asemenea suflet și are o asemenea căldură înăuntru.
Pot sa te intreb cand au fost...
ai fost prima dată abordat pentru a fi Sirius?
Eram la curent cu Harry Potter,
dar... a fost foarte mult un fel de chestie pentru copii.
Oamenii îmi spuneau să citesc cărțile și am avut copii,
așa că va fi undeva în universul meu.
Și apoi au luat o abordare puțin mai întunecată.
- Da. - Cartea a fost interesantă.
L-am cunoscut pe Alfonso și cred că la acea vreme,
el era principala atracție.
Acum, amintiți-vă, băieți, că trebuie
- ai grijă de broaștele tale. - Da. Nu-ți face griji.
Pentru „Azkaban”, este o majoritate.
Ei trec pragul dintre copilărie
și anii lor de adolescență.
În primele două, Harry este încă un copil.
Există un optimism mai mare în jurul tonului în sine.
Cu toate acestea, când împlinește 13 ani,
este un nor mare
care umbrește totul în jurul lui Harry,
și trebuia să transmitem asta și stilistic.
Ce se întâmplă?
Nu știu, poate ne-am stricat.
„Prizonierul din Azkaban” a simțit o eră cu totul nouă, într-adevăr.
A fost o poveste mult mai întunecată.
Erau o mulțime de teme destul de adulte în ea.
Descrierile pe care JK Rowling
a dementorilor este foarte înfricoșător,
și chiar am vrut să transmit sentimentul că dementorii,
ceea ce fac ei este că suge toată bucuria,
că sugeau o esență a lui Harry.
Dar cred că este cea mai importantă piesă
pentru a realiza asta a fost performanța lui Dan.
Când avea „Azkaban”... câți ani aveai?
14.
- Într-adevăr? - Da.
- Când ne-am întâlnit prima dată? - Da.
Cred că am avut un fel natural de chestie paternă.
Ai de gând să mă omori, Harry?
Prima persoană de care îmi amintesc că a fost, de genul,
în ordinea când au intrat a fost Gary.
Îmi amintesc. Amintesc...
Îmi amintesc că mi-ai vorbit cu Gary.
Da, ai spus: „Ascultă, Emma, ​​trebuie să fii cool,
„Pentru că Gary Oldman... este o afacere foarte mare,
și trebuie să fii cool,” și am fost ca, „Bine”.
Și care a fost... care a fost într-adevăr o proiecție
de propriile mele frici pentru că eram ca,
"Dan, trebuie să fii cool. Tipul ăsta e mare lucru."
Dan a fost mai întâi cam descurajat.
Și Gary a fost uimitor de generos ca persoană,
dar și ca actor și să-l îmbrățișeze imediat
și includeți-l în... în procesul actoricesc.
A fost foarte drăguț să... să-i văd pe cei doi.
Și era aproape ca și cum ar fi oglindit acea relație
pentru că, în multe privințe, Harry a făcut un totem
din Sirius Black.
Totemul acela care este oarecum inabordabil
și în multe feluri înfricoșător.
Și atunci asta nu a fost diferit de cel din film
că atunci când descoperă cine sunt cu adevărat,
este atunci când dintr-o dată apare o legătură uimitoare.
Le-ai văzut între luări
stând unul cu altul, vorbind și râzând.
Și puteai vedea în felul în care Dan îl privea pe Gary
adularea și respectul pe care îl avea pentru el.
Toate chestiile din Cabana Strigăntă la sfârșit,
Simt că eu, Rupert și Emma am fost doar ca,
Vizionarea tenisului în acea scenă fiind doar ca,
„Acesta este actorie, băieți.
Pentru asta trebuie să lucrăm cu toții.”
Era Tim Spall,
- singurul Alan Rickman. - Da.
David Thewlis, tu, Emma, ​​Rupert.
Este foarte drăguț din partea ta să mă incluzi pe mine, pe Emma și pe Rupert
in acel grup.
Să vă văd cum acționați, dar și
doar vă privesc ca oameni
și doar mă uit la acești actori incredibili
care au spus: „Oh, da, nu.
„Sunteți doar oameni și v-ați distra între ele
și întregul proces nu trebuie să fie dureros.”
Poate fi intens și mi-ai arătat minunile
și asta uneori și asta era cu adevărat important.
- Hai să-l omorâm! - Aștepta.
Mi-am făcut așteptarea! 12 ani!
În Azkaban!
Nu am făcut niciodată o scenă
cu o distribuție atât de uimitoare în viața mea.
Este o scenă foarte lungă.
Este o scenă în care sunt multe răsturnări de situație
în interiorul scenei și a fost atât de distractiv.
Este o scenă intensă în care sunt în joc multe lucruri.
Nu! Am avut încredere în tine!
Și poți vedea... Rupert și Emma și Dan...
că sunt complet angajați în această scenă.
Imi place. Am o amintire atât de mare despre asta.
I-am spus lui Dumbledore că ajuți un vechi prieten
în castel, iar acum iată dovada.
Genial, Snape. Din nou,
ți-ai pus mintea ascuțită și pătrunzătoare în sarcină,
și, ca de obicei, ajunge la concluzia greșită.
Mi-a plăcut întotdeauna personajul lui Sirius.
Îmi place relația pe care o au Harry și Sirius.
El este ca acest unchi cool, dar și o figură de frate mai mare.
El este pictat ca tipul ăsta răufăcător
și apoi are comutatorul unde mergi,
„Oh, a fost înființat și este un tip bun”.
Și e atât de amabil și atât de cald...
- Și e cald și amabil... - Și mișto.
- Și e cam cool. - Da.
Mi-aș fi dorit să fi avut întreaga imagine.
Știi, am aflat doar cartea...
Da, carte cu carte.
- Nu ştiu dacă tu... - Nu am ştiut.
Pentru că ai fost Harry Potter, ai avut un...
Doar Rickman. Rickman a făcut-o. Asta a fost.
- Rickman? - A avut linia interioară.
A lucrat atât de bine.
Foarte, foarte devreme i-a spus lui Jo:
a spus: „Cred că trebuie să știu ce se întâmplă”.
Trebuie să știu.
Dă-mi un motiv. Te implor.
Rickman ar avea un intru, nu-i așa?
A făcut-o, da.
Și nu i-a spus niciodată lui Chris, nu i-a spus nimănui.
El ar... Chris i-ar spune literalmente:
— De ce faci asta așa?
El spunea: „Îți spun mai târziu”.
Da, „Veți afla pe baza necesității de a cunoaște”.
Așteaptă un deceniu.
Dan nu era un copil actor. A fost un alt coleg actor.
Alfonso a spus: „Acum sunteți adolescenți,
și te voi trata ca pe un adolescent.”
Și el a fost primul care, ca,
- ne-a atribuit teme. - Da.
Relaxează-te, dezlănțuie-te.
El a vrut să ne cunoască,
așa că ne-a pus acest exercițiu acolo unde ne-a cerut
a scrie un eseu cu caracter.
El a spus: „Cunoști aceste personaje
„În acest moment, mai bine decât voi putea vreodată
să înțeleg cine sunt ei, așa că spune-mi.”
Și după cam, cam
o jumătate de latură de A4, am fost ca,
„Simt că am acoperit aproape totul.
„Precum, Jo a scris 500 de pagini despre asta,
„dar simt că acesta rezumă destul de mult.
Grozav, bine. Da fain. Mandru de asta. Adu-l înăuntru.”
Desigur, Emma scrie 12 pagini,
ca, frumos scris.
Rupert nu a livrat nimic.
Nu am făcut-o.
Și i-am spus: "Rupert, unde ți-e misiunea?"
El spune: „Ei bine, uh, m-am gândit că Ron nu o va face...”
— Deci n-am făcut-o.
Adică, din fericire, Alfonso a cam văzut
că a fost foarte în caracter pentru... pentru...
ca eu sa nu fi facut-o.
Rupert este Ron.
Este doar Ron 100%.
Emma este doar un actor fără efort.
Ea se pregătește mult.
Când faci scenele, parcă totul
tocmai curge din ea.
Adevărul este că sunt actori grozavi.
Sirius Black găsește o răscumpărare
făcându-l pe Harry să înțeleagă cine este el cu adevărat.
Este un moment de... de mare eliberare,
de mare libertate,
și toate acestea sunt transmise simbolic în cei doi
zburând în noapte sub luna argintie.
Era ca o familie, nu-i așa?
Da.
Mai mult decât orice altă experiență.
Nu ai niciodată așa ceva în filme
pentru că lucrezi cu o grămadă de oameni
și te împrietenești cu ei
și apoi pe majoritatea dintre ei nu i-ai mai vedea niciodată.
Dar cu „Potter”, ai veni... te-ai întoarce
și asta a făcut, printre multe lucruri,
- ce a făcut-o foarte specială. - Da.
Se simte ca, știi, să fii în acestea,
ajungi să faci parte din istoria filmului.
Hogwarts a fost ales
pentru a găzdui Turneul Trei Vrăjitori.
„Pocalul de foc”
în timpul tuturor lucrurilor din Turneul Trei Vrăjitori,
a fost atât de încântător să fii surprins și uluit
și, parcă, luat de magia scenelor
și să fii surprins.
Îmi amintesc că am văzut Beauxbatons
vino și fă-le intrarea
și Durmstrang-ii.
A fost foarte tare.
Cu al patrulea film, ne-am dorit un regizor britanic.
Ne doream ceva destul de teatral.
Cut, mulțumesc foarte mult.
Mike este atât de entuziasmat,
bărbat zgomotos, pasionat.
A fost un regizor perfect pentru acel film.
A fost cu adevărat, ca, bombastic,
film plin de acțiune, minunat, excentric.
Îl iubesc pe Mike. A fost grozav.
Adică, era aproape ca din cărți.
Era ca un personaj de la Hogwarts.
A patra carte este cea mai mare dintre ele.
Sunt aproximativ 900 de pagini. Este un opritor de ușă.
Este o cărămidă de casă.
Acțiune!
Și m-am gândit, dacă într-adevăr o să știe
dragii mici la locurile lor,
atunci trebuie să aibă acest nucleu mare, mare, energetic.
Era doar acest tip de petardă de energie.
Ar deveni atât de entuziasmat de lucruri.
Și a existat un gen de asta cu adevărat drăgăstos,
ca, calitate de copil să... lui.
Îi plăcea și umorul și i-ar plăcea întotdeauna
încercați să-l găsiți în fiecare scenă.
Probabil că au fost doar câteva filme
că am început să mă simt nervos.
- Și îmi amintesc... - A fost schimbarea lui Mike
când... când a plecat Columb.
Cu siguranță a fost puțin diferit...
Da, era o atmosferă diferită.
- Mike Newell. - Mike ne-a tratat ca pe niște adulți.
- Asta a fost. - Da.
- Presupun că a făcut-o. - Da.
Ne-am distrat pe platou.
Gemenii Weasley, cărora le era foarte drag,
trebuiau să lupte.
Făceam scena când Fred și George
sunt respinși să participe la Turneul Trei Vrăjitori.
Și apoi aveam aceste peruci și barbă.
Ceea ce părea bătrâni.
Și Mike a spus: „Bine, deci cred că voi veți fi cu adevărat
„enervat unul pe celălalt. Cred că ar fi trebuit
o luptă bună pentru asta.”
Aceștia doi au fost într-un fel, um, apăsând la asta.
A tăia!
Și i-am spus: „Nu, haideți băieți, într-adevăr, este o luptă”.
Mike tocmai a venit. El a spus,
„Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu”.
Bine, cine vrea să lupte?
Și ca un idiot, am spus: „Oh, da, bine”.
Bineînțeles, eram un bătrân de 60 de ani
in acea etapa.
Um, și, uh, chiar nu ar fi trebuit să o fac.
Și așa s-a aruncat pe mine și, de genul,
pur și simplu a mers așa,
la care am spus: „Bine”. Așa că i-am făcut același lucru.
Îmi amintesc că l-am strâns de talie
și încercând să-l arunce și așa mai departe
și a crăpat câteva coaste.
Și așa a fost în agonie absolută de... de atunci încolo.
Dar, desigur, lucrul minunat a fost
că făcusem un twit complet despre mine
și toată lumea s-a simțit mult mai bine pentru asta.
Știi când nu ar trebui să rupi coasta unui regizor?
În „Pocalul de foc”,
acel film este doar despre adolescenți,
știi, având îndrăgostiți pentru prima dată,
cere pe cineva la întâlnire, la balul de Yule.
Pur și simplu au reflectat toate acele faze incomode
treci prin tine ca adolescent,
și ei chiar s-au simțit așa,
pentru că aveam literalmente aceleași experiențe.
Cantitatea de, um, ca, pregătire și instruire
Emma și cu mine ne dăruim unul altuia, de genul,
Trimit mesaje către sexul opus... de genul, dacă am...
dacă ea trimitea un mesaj unui băiat sau eu trimiteam un mesaj unei fete,
Aș spune: „Mi-a trimis atâtea sărutări înapoi.
Ce fac? Acesta este un coșmar.”
Aveam genul ăsta de frate mai mare, de soră mai mică.
A fost un film foarte interesant
în ceea ce privește o mulțime de hormoni care zboară în jur.
Au fost zdrobiri,
iar oamenii au ieșit unii cu alții
și s-a despărțit și... la fel cum faci în...
cum făceam la școală.
Era exact același mediu,
dar era doar la o clasă de Apărare Împotriva Artelor Întunecate.
Filmul acela a fost probabil un hormon de vârf, cel puțin pentru mine.
A fost exact ceea ce te-ai aștepta.
Și mai ales, ca și cel de-al patrulea film a fost acela
cu Beauxbatons și Durmstrang,
deci, ai avut o grămadă de,
ca, oricum, adolescenți hormonali,
și apoi, cum ar fi, aduceți două grupuri masive de oameni noi,
toate sunt, ca, intenționat, fierbinți pentru film.
Um, deci este, da, asta a fost...
filmul acela era, da, totul începea.
De ce trebuie să călătorească în haite?
Este doar, ca, un adolescent ușor stângaci
într-un mod foarte neremarcabil,
ceea ce presupun că se simte oarecum remarcabil
pentru un personaj erou în ceva.
Tu ucizi dragoni.
Dacă nu poți obține o întâlnire, cine poate?
Cred că aș lua dragonul chiar acum.
Jo i-a scris foarte dragut in acei ani,
și simt că nu a fost nevoie de o întindere uriașă de actorie
pentru ca eu să ating latura mea incomodă, tocilar, adolescentă.
- Cho. - Da?
M-am întrebat dacă tu... M-am întrebat
dacă poate ai vrut să mergi la bal cu mine?
Scuze, nu am prins asta.
Evident, a fost o poveste despre maturitate.
Una dintre... secvențele mari, mari
a fost balul de Crăciun.
Balul de Yule este, în primul rând, un dans.
Scena în care elevii învață să danseze,
era cam ca un tipic
dansul școlar al acelei vârste.
Ai fete pe de o parte, băieți pe de altă parte.
Eram într-o cameră mare în Oxford.
Maggie este chiar în mijloc și spune:
„Bine, o să te învăț să dansezi.”
Desigur, îl alege pe Rupert și spune:
Pune mâna dreaptă
- pe talia mea. - Ce?
Copilul are 14 ani și știe să râdă.
E minunat.
Și în mod ciudat, m-am simțit destul de bine
conștient de... nu știam cu adevărat...
N-am mai dansat niciodată cu o doamnă,
deci a fost ceva foarte nou.
N-o să-l lași niciodată să uite asta, nu-i așa?
Nu.
Și da, desigur, James, Oliver, gemenii,
m-au cam bătut constant.
Îl strângeam...
Îl închidem oricum.
Înainte să începem filmările.
M-au cam convins,
înainte să-l filmăm,
că era toată această rutină de dans planificată.
Ne-am spus: „Îți cunoști pașii?
„Știi, nu? Nu, știi, rutina.
„Cu toții am făcut o rutină pentru, de genul,
ultimele șase săptămâni” sau ceva de genul ăsta.
Încearcă doar să crești presiunea.
Și așa.
Acum, va trebui să conduci în cele din urmă.
Înțeles?
A tăia!
Una dintre cele mai încântătoare zile a fost Marele Bal
pentru că erau toate acestea incredibil de frumoase
tineri, perfect îmbrăcați.
La naiba.
Ce sunt acelea? Ce sunt acelea?
Robele mele.
Costumele pe care le aveam erau de genul,
cu adevărat... revere foarte largi
și cozi lungi și da,
nu te-ai simtit... nu te-ai simtit bine
la... într-adevăr în orice moment din asta.
Arăt ca mătușa mea mare Tessie.
Miroase ca mătușa mea mare Tessie.
Tot ce îmi amintesc este că, într-adevăr, agresiv,
cum ar fi, un guler cu șase straturi pe care îl aveai.
Oh, chestia cu volan, da.
Dar, de fapt, mi-a plăcut mult.
A fost un fel de... a fost foarte Weasley.
- Da, a fost perfect. - Am simțit că am scos-o.
Nu mulți oameni au reușit să o facă.
Emma arăta, evident, frumoasă
și era într-o rochie incredibilă.
Și eu și Rupert arătăm ca,
Nu știu, colegii lui Austin Powers
sau ceva care atârnă în lateral.
Ea este frumoasa.
Pentru prima dată, Harry și Ron...
mai ales Ron...
o vezi pe Hermione ca pe o femeie tânără,
nu doar genul ăsta de tovaras pe care îl au fiecare.
Asta e Hermione Granger? Cu Viktor Krum?
Nu, absolut nu.
Adică, toată lumea se poate relaționa cu asta.
Asta îmi place cam la aceste povești
oare stau atât de paralel cu viața fiecăruia,
cum ar fi primul dans de la școală și astfel de emoții,
acele anxietăți, nesiguranțe.
Știam că era o mare problemă și eram mizerabil.
eu... eu...
Știam doar că era, de genul,
ratusca devine un moment de lebada.
Știam că există doar, ca, toată această presiune dintr-o dată.
Acum, nu-ți balansa brațele, bine?
Mike Newell m-a antrenat
să coboare scările în rochie.
„Ți se leagănă brațele prea mult.
Mergi prea repede. Trebuie să mergi mai încet.”
Mie îmi dă un milion de direcții diferite
despre cum să cobori scările.
Și bineînțeles, am căzut pe scări.
Eram o grămadă de adolescenți foarte conștienți de sine.
Erau ca, uh,
„O să înveți niște pași de dans pentru asta.”
Ai încredere în mine, nu-i așa?
Nu sunt dansatoare și nu voi putea să dansez niciodată.
Da, simt că sunt destul de rigid
în... în scena aceea de dans.
Oh, uită-te la asta. Uită-te la asta. Uimit.
Om norocos. Om norocos.
Eu și Emma ne-am iubit mereu, într-adevăr.
Am intrat în camera în care aveam cursuri.
Misiunea care fusese dată
a fost să desenezi cum credeai că arată Dumnezeu.
Și Tom desenase o fată cu o șapcă pe spate pe un skateboard.
Și pur și simplu nu știu cum să spun...
Tocmai m-am îndrăgostit de el.
Cred că eram pe scaunul de coafură și machiaj.
Și cineva a spus ceva de genul,
— Da, era îndrăgostită de tine.
Obișnuiam să intru în fiecare zi
și caută numărul lui pe foaia de apel.
Era numărul șapte.
Și dacă... dacă... dacă numărul lui era pe foaia de apel,
a fost o zi foarte interesantă.
Era cu trei ani deasupra mea.
Și așa, pentru el, a spus: „Ești ca sora mea cea mică”.
Am fost... am devenit foarte protector față de ea.
Da, întotdeauna am avut un punct slab pentru... pentru ea,
um, și asta continuă până în ziua de azi.
Cred că adevărul a fost Tom
a fost cel cu care aș putea fi adesea mai vulnerabil.
Întotdeauna a existat ceva de genul,
Nu știu, o rudenie.
Nimic nu s-a întâmplat vreodată, vreodată, vreodată
romantic cu noi.
Doar ne iubim.
Atât pot spune despre asta.
Împreună! Unu...
Doi trei.
În „Pocalul de foc”, universul se schimbă,
și deodată apare Voldemort.
L-am ales pe Ralph Fiennes pentru că
este unul dintre cei mai puternici actori ai generației sale.
Și știam că are o forță mare,
doar un fel de forță delicată, subtilă a personalității.
Sora mea are copii care erau atunci
pe la 10, 11, 12.
Am spus: „Martha, nu știu despre chestia asta cu Harry Potter.
Voldemort. Ce e aia?"
"Ce?
„Ti se cere să joci Voldemort?
Trebuie să o faci!"
Și apoi mi s-au arătat niște desene...
idei de design pentru aspect.
Nu mă așteptam la asta.
Și m-am gândit: „Uau, asta e o privire puternică”.
Nu am simțit că Voldemort era acel om.
Am simțit că el este esența răului.
Știu că a fost om,
dar a devenit un șarpe.
Deci era vocea.
Un fel de șarpe șoptit, husky,
ceva ce presupun că am... un fel de voce șoptitoare.
Respirație pe respirație.
"Ah, Harry Potter..."
Vino să mori.
Ralph a vrut să fie în cele din urmă rău
și de altă lume.
Și cel mai bun mod de a face asta
era să-i scoată nasul.
Are nas... alertă spoiler...
și era acoperit cu autocolante.
Deci a fost puțin mai puțin intimidant decât pe ecran,
cu excepția cazului în care au chemat acțiune.
Și dintr-un motiv oarecare, eram îngrozit de el.
te pot atinge.
A durat aproximativ trei ore în machiaj,
vopsirea mâinilor, a unghiilor, a dinților,
și chiar și cu nasul meu,
um, eu... am simțit...
Puternic. Se simțea puternic. Se simțea rău.
Ceea ce a fost mare a fost acel unul dintre oamenii pe care i-ai presupus
va fi foarte important pentru poveste este Cedric Diggory.
În acea confruntare, Cedric este ucis.
Omorâți cel de rezervă.
- Avada Kedavra! - Cedric!
Și Harry, reușește să ia cadavrul
și se prăbușește înapoi la sfârșitul competiției,
iar tatăl lui Cedric Diggory crede că fiul său a câștigat
și apoi își dă seama că copilul este mort,
iar el urlă ca un câine.
Asta-i baiatul meu!
Brusc, ceva complet neașteptat
și se întâmplă grav,
și dintr-o dată realizezi că acest film nu este despre viață.
Este vorba despre moarte.
Este o scenă atât de masivă
pentru că este și prima dată
Harry simte un fel de moarte
de... cuiva tânăr, apropiat de el.
Aceasta este o scenă pe care îmi amintesc că am mers,
„Oh, acesta este... da, acestea sunt filme pentru copii,
dar Doamne, sunt niște chestii provocatoare acolo.”
S-a întors, s-a întors. Voldemort s-a întors.
Momentul morții lui Cedric Diggory
este momentul în care seria devine majoră,
iar acum copiii au părăsit copilăria
și vor trebui să se confrunte
pericolele maturitatii.
Și totul vine din acel moment al morții.
Cedric Diggory a fost ucis
de Lord Voldemort.
Ei trei, sunt în adversitate,
și asta creează prietenii, după cum știm.
„Sunteți protejat, pe scurt,
prin capacitatea ta de a iubi"
spuse Dumbledore cu voce tare.
„Singura protecție care poate funcționa
„împotriva momerii puterii ca a lui Voldemort.
„În ciuda tuturor tentațiilor
„Ai îndurat toată suferința,
rămâi curat cu inima”.
Ce drăguț din partea ta că ne lași să facem asta în casa ta.
Știu, atât de drăguț.
Știi ce mi-am dorit mereu să fac?
Lasă-mă să văd dacă putem... este să ajungem aici.
Oh, acum, uite, chiar nu arată foarte bine.
- Sunt toţi încă aici. - Sunt încă aici.
Adică, i-a dat cineva de mâncare? Este atât de trist.
Bine, acum poți fi Harry Potter.
Bine, de fapt.
Eu cobor pe dreapta, tu cobor pe stânga.
Da, și hai să concurăm, bine? Pe marca ta, gata, du-te.
Oh Doamne.
Ne smucim aici.
- Treci peste. - Știi ce?
Am făcut o fotografie a ceva.
Aseară, m-am gândit, voi dezgropa lucrurile astea,
și ți-am cerut autograful.
Dumnezeu. Este corect?
Nu. Citește.
E atât de frumos să te văd. Ce spune?
- "Dragă HBC..." - Da.
„A fost o plăcere să fiu costar și coaster”.
Wow.
Ce... ce joc de cuvinte inteligent.
Asta a fost inteligent.
Adică, sincer încă sunt mulțumit de asta.
Ai fost poetic. Da da.
„În sensul că am ajuns mereu
ținându-ți cafeaua. Te iubesc."
Si ce scrie?
- Poți împărtăși. - Eu pot.
Putem împărtăși asta acum. Am spus: „Te iubesc.
„Și mi-aș fi dorit doar să mă fi născut cu 10 ani mai devreme.
S-ar putea să fi avut o șansă.”
Totul este în regulă acum.
„Multă dragoste și mulțumiri pentru că ai fost cool.”
Nu e frumos?
Acum, voi pretui mereu asta.
- Mulțumesc. - Asta e în toaleta mea, Dan.
Se apropie o furtună, Harry.
Ar fi bine să fim pregătiți când o va face ea.
Da!
Am fost în filmul numărul cinci, „Ordinul Phoenix”.
- Da. - Uite, mi-am luat dinții.
- Helena și-a adus dinții. - Dintii mei.
M-a asigurat că a terminat
literalmente nimic la acestea în ceea ce privește curățarea.
Nu, acestea sunt adevărate relicve. Sunt 11 ani acolo.
Da, miroase puțin pufos, dar...
Îți vei pune doar în gură, da?
Nu, dar dinții au fost de ajutor.
- Da. - Bine, ei merg.
- Ce crezi? - Da, am uitat.
Nu... îți amintești de mine?
Îmi amintesc... acesta este... da.
- Dintii au ajutat. - Cu personajul?
Cred că am vrut să fiu camuflat.
Când mi s-a oferit prima dată, Jo m-a trimis
un mesaj secret care spune, cum ar fi,
„S-ar putea să nu fie multe pe pagină,
"dar va face ceva semnificativ."
Cu Bellatrix, a fost distractiv,
pentru că încurajează... copilărescul
iar obraznicii. Eram exact ca...
- Și total anarhist. - Și psihopatul, da.
Era ca o joacă pentru ea...
Era jocul.
Ceea ce este și mai deranjant.
Desigur, Bellatrix nu crede că este rea.
- Ea crede că e opusul. - Fara drept.
Așa că a trebuit să construiesc
un motiv pentru care ar trebui să rănească oamenii
și de ce, pentru ea, este desensibilizată.
O face să se simtă puternică.
El are!
Micut, micuț, Potter.
Da!
Bellatrix era doar acest lucru sălbatic
asta era de necontrolat.
Nu poți ști niciodată cu adevărat
ce va ieși din gura ei în continuare.
Foarte interesant pentru un actor, pentru că era ca,
orice a făcut ea la acea ieșire nu înseamnă că va face
acelasi altul.
Îmi amintesc că am încercat să fiu responsabil de scenă
iar ea pur și simplu se petrece cel mai bine.
Are voie să facă tot ce își dorește.
Ar putea chicoti, ar sărea în sus și în jos.
Calmeaza-te.
Și spune orice vrea ea.
Și pur și simplu neștiind... nu... încercând să o țin în remorche.
Sânge jumătate murdar!
E în regulă, e doar un băiat curios, nu-i așa?
Am tot vrut să spun: „Taci”.
Draco.
- Te-am omorât, nu? - M-ai ucis, dar...
Da, îmi pare rău.
- Hm... - Trebuia gata.
Îmi amintesc că am lucrat la o mulțime de vrăji și lucruri,
pentru că ai fost un vrăjitor foarte bun.
Am fost o vrăjitoare cu adevărat bună.
Și am avut un duel adevărat și ei au tăiat tot.
Și asta e cu adevărat încurcat,
pentru că doar m-am gândit,
„Am fost la școală cu baghete de săptămâni”.
Și am fost zile întregi pe acel platou.
Zile, era în fugă.
Cred că a fost într-adevăr unul dintre primele mele lucruri
și ai căzut în văl. Ce-a fost asta? Voalul?
- Da da. - A fost?
Trec prin voal.
Apoi s-au speculat, se întoarce?
Poți să te întorci din voal?
- Nu, nu poți. - Nu, nu poți.
Avada Kedavra!
Voi spune că așa a fost
un punct interesant pentru noi toți
ca actori mai tineri.
Pentru că a existat un anumit grup, ca Maggie...
- Da - David Bradley și Alan.
Ne cunoșteau când aveam 10 sau 11 ani.
Și când ai intrat, în acel moment, aveam 15, 16 ani.
Deci, tu și Gary și David, cum ar fi,
ne-ar trata mai mult ca niște adulți; mi-a plăcut.
Ai văzut în noi că, ca, câțiva dintre noi am fost, ca,
gata să spună: „M-ai putea împinge?
De exemplu, noi... vrem să încercăm să fim și actori.”
Până ajungem la „Ordinul Phoenix”,
lumea devine din ce în ce mai politică.
Și am simțit că avem nevoie de un regizor
care s-ar putea descurca cu asta într-un mod distractiv.
David Yates lucrează atât de bine cu actorii,
îi împinge într-adevăr în modul corect.
Progres de dragul progresului
trebuie descurajat.
David era un tip atât de dulce și blând
care chiar ținea atât de mult de toate aceste personaje.
Și, de asemenea, aș primi o mulțime de unu-la-unu
cu David Yates.
Am intrat în „Ordinul Phoenixului”
cu tinerii actori în minte și la fel de gândit
cum creștem totul
și fă-l puțin mai adult
și un fel de tematică și puțin mai întunecată.
Trebuia să se extindă și să devină mai mare
și din ce în ce mai înspăimântătoare.
Ah!
A existat o creștere mare a dimensiunii și complexității,
de la copilărie la influenţarea evenimentelor
și fac parte din lumea mare.
El este doar un băiat.
Spui mult mai multe și ai putea la fel de bine
introduceți-l imediat în Ordin.
Bun. Vreau sa ma alatur.
Dacă Voldemort formează o armată, atunci vreau să lupt.
Când am început, un lucru era David și studioul
mi-a vorbit despre a fost,
Emma nu este sigură că vrea să se întoarcă să facă un alt Potter.
Oh, Harry.
Oamenii uită cu siguranță ce a luat
și cu câtă grație a făcut-o.
Dan și Rupert s-au avut unul pe celălalt.
Am avut prietenii mei,
întrucât Emma nu era doar mai tânără,
era... era singură.
Am găsit o înregistrare în jurnal care era cam de genul, hmm.
Am putut vedea că, uneori, eram singur.
Nu am vorbit niciodată despre asta în film
pentru că toți eram doar copii.
Ca un băiat de 14 ani,
Nu aveam de gând să mă întorc niciodată către un alt tânăr de 14 ani
și spuneți: „Hei, ce mai faci?
Cum ar fi, este totul în regulă?"
Deci „Ordinul Phoenix”.
A fost momentul în care lucrurile au început să devină picante pentru noi toți.
Mm, dar te gândeai să te retragi.
Nu ți-am vorbit niciodată despre asta.
Da. Cred că, um...
- Cred că mi-a fost frică. - Da.
Nu știu dacă... dacă ai avut vreodată chef
a ajuns la un punct de cotitură când erai ca...
Oh, absolut.
Acest lucru este cam pentru totdeauna acum.
Da. Nu, am avut astfel de momente.
Cam până la capăt.
Aș spune că am avut sentimente similare cu Emma.
Un fel de contemplare cum ar fi viața
dacă aș suna o zi, dar...
nu am vorbit niciodată despre... Cred că doar am fost
să trecem prin asta în ritmul nostru.
Eram oarecum în acest moment.
La acea vreme, pur și simplu nu ne-a trecut prin cap
că toți aveam sentimente asemănătoare... similare.
Da, um...
chestia faimei ajunsese în sfârșit acasă în mare măsură.
Nimeni nu trebuia să mă convingă să trec bine.
Fanii și-au dorit cu adevărat să reușim,
și ne-am luat cu adevărat pe spatele unul altuia.
Cât de grozav este?
Este întotdeauna uimitor că aceste filme
înseamnă atât de mult pentru ei, ei... pentru că noi...
au crescut alături de noi și i-au ajutat
cu niște lucruri cu adevărat dificile în viața lor.
Și sunt foarte mândru că fac parte din ceva
asta înseamnă atât de mult pentru mulți.
M-am tot gândit
ceva mi-a spus Dumbledore.
Ce e aia?
Că, deși avem o luptă înaintea noastră,
Avem un lucru pe care Voldemort nu îl are.
Da?
Ceva pentru care merită să lupți.
Fiul meu, Billy, obișnuiam să-i urmărim în fiecare seară.
Știi, dacă a primit blues duminica seara,
se uita la un film Potter.
Acesta era locul lui sigur.
Abia aștept să văd filmele
cu copiii mei ipotetici într-o zi.
E masiv, impactul. Este extraordinar.
Este de necrezut.
I-am scris lui JK Rowling de când aveam aproximativ 11 ani
să-i mulțumesc ei să-i spună,
Aș găsi viața un pic fără speranță fără Harry Potter.
Din fericire pentru mine, ea a citit scrisoarea
și i-a răspuns.
Așa că sunt unul dintre puținii oameni norocoși care pot spune
JK Rowling a fost prietenul meu.
Prima parte a audiției
este acest apel deschis nebun.
Literal, oricine poate veni.
Acesta este biletul meu. Plecăm.
Să mergem la Londra.
Zburăm, desigur.
Și ar fi mii de oameni la coadă.
Îmi amintesc foarte bine de Dan.
A fost la testul meu pe ecran.
Vasc.
Îmi amintesc că vorbea cu mine,
și am tot uitat că trebuie să-i răspund
pentru că sunt atât de obișnuită să-l privesc pe ecran.
Așa că aș fi cam ca...
Cred că asta a contribuit la întreg
Luna LoveGood vibe, pentru că este puțin spațioasă.
Salutare tuturor.
Arăți îngrozitor, Ron.
Și apoi a găsit această lume secretă a roboților ciudați,
de neadaptați, de oameni care aveau această putere ciudată
dar care mai avea o umanitate enormă
și profunzime și vulnerabilitate.
Filmele le-au cam permis oamenilor
să accepte părți din ei înșiși.
Așa că a fost destul de eliberator să-ți văd ciudatenia
ca o superputere reprezentată pe ecran.
Îmi amintesc când v-am întâlnit prima dată pe toți...
cea mai mare grămadă de inadaptați pe care i-am văzut vreodată,
și iată-ne cu toții.
Suntem încă o grămadă de neadaptați.
Ei bine, poate, dar ne-am prins cu toții.
Nu eram bun la școală.
Ai fi mai bine cu „Ghidul Goshawk de plante medicinale”.
Nu am avut o mulțime de prieteni.
Ai grijă unde mergi, Longbottom.
Cred că e grozav să fii inadaptat.
Și cred că de aceea este posibil să fie atât de popular.
Toată lumea vrea să știe că le aparține.
Este o mare ușurare a singurătății, cred.
Eram un copil destul de timid.
M-aș putea raporta la acest tip de sentiment
de a nu ști exact care este locul tău.
A munci din greu este important,
dar există ceva care contează și mai mult.
- Stupefie! - Să crezi în tine.
Toată lumea s-a simțit mai mult ca și cum ar aparține
asistând la aceste personaje care nu aparțineau.
Bonnie era, într-un fel, când a sosit,
ea avea doar 9 ani, poate.
Mami, mi-ai văzut jumperul?
Da, dragă, a fost pe pisică.
Buna ziua.
Întotdeauna am găsit-o pe Ginny, Harry, acea relație,
cum s-a dezvoltat lent
și încurcând cu ea întreaga familie Weasley
iar Harry devenind în esență un Weasley, el însuși.
A fost ceva la care nu mă așteptam niciodată,
mai ales felul de a citi cărțile.
Bonnie era cea mai tânără.
Așa că a fost un pic de genul „Oh, ce? Asta e ciudat”.
Inchide ochii.
Și știi, există acest tip de presiune.
Știi, acesta este genul iubit de erou al poveștii.
Deci toți cei de pe platou te-au cunoscut
de vreo șase sau șapte ani și te-au văzut crescând
și acum o să te vadă cum te săruți.
Rece. Da.
Adică, există atât de multe roluri feminine uimitoare
pe care a scris Jo și cred că este foarte important.
Sunt atât de mândru de cine sunt Bonnie, Evanna și Katie
și cine au devenit.
Toți au devenit acești activiști incredibili.
Fiecare dintre acele fete era ca o drăguță,
mare ființă umană.
Îți spun, am... Mi-a fost dor de compania ta.
- Ai? O, mulțumesc. - Asta e sigur.
Ai primit ceva? Pentru că am furat destul de multe.
- Chiar ai? - Da da da.
nu am făcut-o. Ar fi trebuit să știu asta.
- Ar fi trebuit să-ți spun. - Sunt destul de liniștit de asta.
pentru că cu siguranță încercam să-mi fur bagheta.
Și îmi fac griji că dacă aș fi avut,
Probabil că l-aș fi pierdut până acum pe undeva.
Știi că nu funcționează, Tom.
Ei bine, am fost asigurat
că în timp, cu suficientă practică...
- Practică că ar funcționa. - Da.
Dar este destul de amuzant să mă uit înapoi la asta acum,
noi făcând aceste mișcări incredibil de elaborate
si nu se intampla nimic.
Și nimic... în afară de o dată mi s-a întâmplat.
Și au spus, bine, de data asta vom arunca în aer Hogwarts.
Oh, da, trebuie să o faci, nu-i așa? Da da da.
Și ei au spus, așa că vă vom urma.
Când îți faci vraja, va exploda.
Și chiar am fost foarte surprins și speriat
prin propria mea reacție, pentru că m-am gândit: „Uau”.
Era acest fior oribil al puterii.
Dreapta.
Și, cum ar fi, am avut acea sumă... doar arătând
bagheta mea acolo și apoi a explodat.
Da, este mult mai satisfăcător decât,
știi, făcând o pană să leviteze.
Da.
Deci ce făcea Draco
cu dulapul acela ciudat,
si cine erau toti acei oameni? nu vezi?
A fost o ceremonie, o inițiere.
Termină, Harry.
Știu unde te duci cu asta.
S-a întâmplat. El este unul dintre ei.
Unul din ce?
Harry este sub impresia
Draco Malfoy este acum un Devorator al morții.
Copilul care nu a primit afecțiune,
iubirea favorabilă a părintelui sau a adultului
poate dezvolta această furie și ură față de lume
și merge în partea întunecată.
Îndrăznești să-mi vorbești așa în propria mea casă?
Lucius.
Atat de mult din calatoria lui Draco,
are de-a face cu dacă el este sau nu
încercând să-i facă pe plac tatălui său.
În al șaselea film, îl fac să se descurce
cel mai rău lucru vreodată, sau pentru a încerca cel mai rău lucru vreodată,
de uciderea lui Dumbledore și, evident, îl vedem năruindu-se.
Draco, cu ani în urmă, am cunoscut un băiat
care a făcut toate alegerile greșite.
- Te rog lasă-mă să te ajut. - Nu vreau ajutorul tău.
nu intelegi?
Trebuie sa fac asta.
Trebuie să te omor.
Sau mă va ucide.
Cu Tom, ce a fost grozav cu „Prințul pe jumătate”
ai luat brusc acest tip rău
care, în filmele anterioare,
fusese întotdeauna oarecum bidimensională.
Și apoi am putut să-i oferim ocazia
pentru a explora o călătorie mult mai complexă și interesantă.
Și m-am așezat cu el și i-am spus: „Tom, uite,
aceasta este oportunitatea ta de a străluci cu adevărat.”
Îmi amintesc că David Yates a spus dacă putem ajunge
doar 1% din empatie sau simpatie pentru el,
atunci ne vom fi făcut treaba.
Fă-o.
După părerea mea, Draco este eroul.
Harry va face întotdeauna ceea ce trebuie.
Harry va face întotdeauna alegerea corectă.
Nu există niciodată vreo dilemă pentru el.
Draco rupe lanțurile acestei familii groaznice
în responsabilitatea lui și în ceea ce se așteaptă să facă.
Și să-l vezi pe Tom creând acea luptă pe ecran
și manifestă cu adevărat toată această nuanță,
toată această complicație,
tot acel mare câmp minat etic
pe care a trecut în vârful picioarelor a fost... a fost atât de impresionant.
Nu.
Severus.
Vă rog.
Avada Kedavra!
Este evident uimitor să mă întorci,
dar parca ar fi asa...
Bănuiesc că șocant că atât de mulți oameni
că amândoi ne-am gândit că va fi prin preajmă mult mai mult timp
decât au fost,
ca Helen și Alan și Richard și...
Da, sunt ca o familie... ca o familie,
te poți întrista în același mod.
- Da. - Prea devreme.
Da.
Nu te milă de morți, Harry.
Păi de cei vii,
și mai presus de toate, toți cei care trăiesc fără iubire.
Nu este potrivit să te oprești asupra viselor, Harry,
și uită să trăiești.
Richard Harris era o persoană atât de specială și caldă.
Era atât de sclipitor.
Ei bine, Richard era clasic.
Probabil unul dintre cei mai amuzanți bărbați pe care i-am întâlnit vreodată.
Era acest copil diabolic de 11 ani
prins în corpul unui bărbat de peste 70 de ani.
Ne mai dai un învârtire, as?
Doar avea acea licărire în ochi,
ceea ce a făcut din el Dumbledore perfect, de altfel.
Hmm, vai.
Ceară de urechi.
Richard Griffiths a fost pur și simplu delicios ca domnul Dursley.
Nu există magie.
Și-a îmbrățișat răutatea
cu atâta vervă și pasiune.
Trecerea lui a fost cea care m-a afectat cel mai mult
pentru că era generos cu cunoștințele.
Doar că am vrut să împărtășesc totul cu tine.
Mă întrebam când te voi vedea, domnule Potter.
Mă simt foarte norocos să am câteva, știi,
un pic de atingere
cu cantitatea de oameni uimitoare care au trecut.
Știi, voi fi foarte, foarte bătrân într-o zi și voi spune, de genul,
„Știam acea legendă absolută”.
Eu... știu că nu ar trebui să fiu aici.
Însuși Lordul Întunecat mi-a interzis să vorbesc despre asta.
Helen McCrory a jucat rolul soției mele.
Am spus: „Cred că tocmai m-am întâlnit
cea mai bună actriță pe care am văzut-o vreodată în viața mea.”
Vino.
Mă simt norocos că am lucrat cu ea
și a împărtășit atât de multe,
sincer, râsul adolescentului cu ea pe platoul de filmare.
Ea mă învățase multe.
Vezi, nici nu pot spune asta.
Ea avea această abilitate, da,
doar ca să arate așa empatie în ochii ei.
Și a fost un... a fost un adevărat răsfăț să lucrez cu ea.
te pot învăța
cum să vrăjiți mintea și să captați simțurile.
Alan Rickman nu mi-a vorbit niciodată ca și cum aș fi fost un copil.
Întotdeauna mi-a luat gândurile și părerile
foarte serios, de care am fost mereu foarte atins.
Alan a fost un prieten foarte drag și am avut scena finală.
Scena lui finală.
Iti raspunde
si numai tu.
Da?
Am fost puțin intimidat de el.
Precizia lui, livrarea sa expertă a liniilor.
Și ne-am dus cap la cap într-un mod amuzant,
știi, Snape și Voldemort.
Doi actori se pot bucura
îngrădindu-se metaforic unul cu celălalt.
Alan a fost un magician în acest fel ca actor.
Cei care ne iubesc nu ne părăsesc niciodată.
Și le poți găsi oricând.
Aici.
Tine minte asta.
Nu esti singur.
Bagheta de bătrân.
Cea mai puternică baghetă făcută vreodată.
Piatra Învierii.
Pelerina invizibilitatii.
Împreună creează Talismanele Morții.
Împreună formează un Maestru al Morții.
Baiatul care a trait.
Harry!
Vino să mori.
Nu!
Avada Kedavra!
Măsurile pe care le luaseră pentru a-și proteja familiile
l-a făcut să realizeze mai mult decât ar fi putut face orice altceva
că chiar aveau să vină cu el
și că știau exact cât de periculos va fi.
Voia să le spună ce însemna asta pentru el,
dar pur și simplu nu putea găsi cuvinte suficient de importante.
Ambele sunt foarte cool.
Este cu adevărat... și e ciudat, ca să te plimbi pe aici
și văzând decorurile pe care eram copii,
care a tratat totul cu respect
copiii tratează lucrurile când doar ești acolo și te distrezi.
- Da. - Este ciudat.
Am momente ciudate, nostalgice.
Îți amintești hamsterul meu?
Își amintește cineva hamsterul meu?
- Da. - Millie.
Da. Nu mi-am amintit numele hamsterului.
- Imi pare rau. - Da da da.
Este în regulă. Odihnește-te în pace, Millie.
Îmi amintesc că ai avut un hamster
și fiind vag gelos că ai un animal
- a fost pe platourile de filmare cu tine. - Au făcut un sicriu pentru el.
- Departamentul de tâmplărie. - Au făcut-o, da.
Când Millie a murit, scenografii au construit
Millie propriul ei sicriu din lemn la comandă
care avea catifea pe interior.
- A fost frumos. - Uau!
Și... și avea numele ei gravat
pentru că eram, vreau să spun, eram în afara mea.
Am făcut un serviciu?
Simt că am spus câteva cuvinte.
Am tot vrut să o iau pe Millie moartă și, de genul,
mângâie și atinge pe Millie moartă.
Și el a spus: „Emma,
Millie trebuie să stea în sicriu acum.
Am uitat atât de multe din asta.
Nu pare că a trecut mult timp.
Stiu.
Cu toții încă arătăm mai bine decât în ​​epilog.
- Da. - Voiam să spun.
Ceea ce e grozav. De exemplu, am ajuns înainte de asta.
- Geanta? - Da.
Săritor?
Eram tot pe frunte și un costum gras.
- Da, am fost foarte, am fost... - Cred că am cam...
Da, te-ai dus.
Ai spus: „Dă-mi tot, dă-mi...”
Am făcut-o, da. Da-mi totul.
Da, ai intrat all-in.
- Da. - Am fost atât de mândru de tine.
Nimeni altcineva nu poate înțelege cu adevărat
ceea ce am experimentat; este un lucru foarte unic.
Gândește-te că David Yates obișnuia să ne descrie ca astronauți
pentru că nimeni altcineva nu a experimentat cu adevărat asta la această scară.
Și vom fi oarecum legați pentru totdeauna de asta.
Unele dintre cele mai dulci amintiri pe care le am
din noi trei este doar fiecare dintre noi
știind că trebuie să avem grijă unul de celălalt
doar în moduri mici.
Doar în ceea ce privește, cum ar fi, este foarte frig.
De parcă toți vom fi... toți vom sta împreună
sau sunt răvăşit.
Ești bine, Dan, dacă adorm pe tine,
ca, între această luare, pentru că sunt atât de obosit sau...
Cred că toți am adormit în diverse
ca pe... unul pe altul
în unele dintre cele mai mărețe catedrale
și lucruri în Marea Britanie.
Nivelul de încredere pe care l-am avut
și ceea ce am construit în acei 10 ani a fost ca,
dacă am face o cascadorie,
Am avut încredere că unul dintre voi mă va prinde.
Simt acest tip de încredere și încredere
și asta necesită, știi,
sunt foarte puține medii de lucru
unde ai atât de mult timp pentru a construi asta.
Și a fost ca non-verbal. Așa cum a fost,
era ca și cum noi trei am putea comunica
fără să fie nevoie măcar să spună nimic.
Știam doar ce trebuie făcut.
Eram foarte puternici unul pentru celălalt.
Trebuie să se schimbe.
Cum, Hermione?
Farmecul de extensie nedetectabil.
Ești uimitor, ești.
Întotdeauna tonul surprizei.
Aceste filme au avut o senzație foarte diferită.
Eram departe de Hogwarts.
De multe ori campa în locuri diferite.
Tonul era mult mai întunecat.
Mi s-a părut un film diferit.
Dumbledore te trimite să găsești toate aceste Horcruxuri,
dar nu îți spune cum să le distrugi?
Este foarte revigorant, cred,
Pentru că toți trebuie să facem lucruri mult mai serioase.
Și a fost o adevărată oportunitate
pentru a aprofunda aceste personaje.
Vii, stai?
V-am văzut pe voi doi noaptea trecută.
Ron, asta e... nu-i nimic.
Ron...
Scena despre care credeam că va fi cu adevărat incomodă
și nu eram deloc sigur
care ne făceam dansul.
- Da. - Ca eu... acum asta e una
dintre scenele mele preferate din întreaga serie,
deoarece nivelul de familiaritate pe care tu și cu mine
am avut unul cu celălalt, în acel moment, nu m-am gândit
Aș fi putut face o scenă ca asta cu un alt actor.
Ei bine, este și o scenă interesantă pentru că de genul,
în primul rând, făceam filme cu Harry Potter.
Și apoi, în ultimul film, a venit regizorul și a spus,
„Hei, ce zici să dansezi lent cu Nick Cave
timp de cinci minute?"
Ne spunem: „Stai, la ce film lucrăm?”
Cum ar fi, „Genial, dar bine”.
♪ Odată am fost orb, dar acum văd ♪
♪ Mi-ai lăsat un loc? ♪
♪ Este o astfel de întindere a imaginației? ♪
♪ Hei, trenuleț, sărim pe ♪
♪ Trenul care merge spre regat ♪
♪ Suntem fericiți, mamă, ne distrăm ♪
Sunt atât de multe spuse în scenă.
Era nerostită. Mi-a plăcut asta.
Și, de asemenea, în același mod în care pentru personaje,
au trebuit să aibă un moment de distracție.
Simt că tu și cu mine trebuie să avem un moment de distracție.
- Da, cu siguranţă. - Pe care și noi...
Necesar în acel moment.
- Tu stii? - Da, absolut.
Micul sângerător perfid. Nu există nimeni în care să avem încredere?
A fost asta, ca... acea scenă din ultimul film
unde era ca noi alergând prin pădure.
Ne cursam prin pădure
încercând să nu fie prins de spărgători.
Și acțiune.
Ei bine, nu sta pe loc. Smulge-l.
Sincer, îmi amintesc de tine și de mine, Emma,
devenind incredibil de competitiv...
Ridicol de competitiv.
Despre cine urma să alerge mai repede.
Bate palma. Asta a zguduit! Whoo-hoo!
Simt că Rupert a fost mereu
un pic, de asemenea, de genul „Voi, băieți, faceți ce vă place”.
El a spus exact: „Fă-ți treaba”.
- Da... - Sunt aici.
Pentru mine, alergatul este o cascadorie,
mersul pe jos este o cascadorie.
Uf.
absolut nu-mi place
urmărind foarte multe scene cu mine în care,
dar v-am urmărit pe voi doi și cred că sunteți geniali.
Îmi amintesc că a fost un lucru foarte dulce, totuși.
Chiar îmi amintesc că ne spuneam noi trei
că făceam o treabă bună sau că făcusem bine o scenă.
Mai ales pentru că am început de tineri
și chiar nu știam ce facem.
Așa că atunci când ne-am vedea făcând
ca un pic de actorie reală, ai spune „Oh, cool”.
- "Asta a fost... a fost misto." - Da, "Bravo."
Da, asta a fost... Presupun că toți ne îmbunătățim.
- Am zdrobit-o. - Grozav. Bine făcut.
- Da da. - Vreau să spun.
Evident, sărutul cu noi a fost cel mai înfiorător lucru
- oricare dintre noi... - Oh.
- Da. - A trebuit vreodată să treacă prin.
Eu sunt Hermione Granger.
Si tu esti?
- Sunt Ron Weasley. - Plăcere.
„Este levi-ohh-sa”, nu levio-sahh”.
E un coșmar, sincer.
Nu e de mirare că nu are prieteni.
Cred că te-a auzit.
A fost construit atât de mult pentru întreaga serie.
Opt filme.
Îmi place dragostea lui Ron și Hermione
și felul în care acest fel de bule se îndepărtează
sub poveste în mod constant.
Uh... um...
Această relație a fost atât de restrânsă de atâta timp.
Am puțină pastă de dinți.
Slughorn are și Crăciun, știi.
Și trebuie să aducem pe cineva.
Mă aștept că vei aduce McLaggen?
Publicul este disperat să-i vadă pe cei doi sărutându-se.
De fapt, aveam să te întreb.
Într-adevăr?
Există o scenă pe care ar trebui să... e drăguță și dulce
despre care ar trebui să vorbim după ce l-ai citit.
Pentru că vom face sărutul săptămâna asta
- între Ron și Hermione. - Ce?
Sărutul dintre Ron și Hermione în...
- Săptămâna aceasta? - Săptămâna aceasta?
În camerele secretelor.
În acest moment de pericol extraordinar,
se întorc unul către celălalt și apoi doar se sărută.
Am așteptat șapte filme pentru asta.
Am vorbit cu amândoi în rulotele lor,
s-a asigurat că amândoi sunt confortabili.
A fost aproape ca și cum i-ai pregăti pentru un eveniment sportiv major.
Știți, spunând: „Bine băieți, puteți face asta.
Va fi grozav.”
A fost menit să fie, genul, acest, ca o tragedie dramatică.
Pentru că tu și cu mine am continuat să ne cadavrem...
- Am continuat să râdem. - Da da.
Și mi-a fost foarte frică
nu aveam să o primim niciodată pentru că...
Nu am putut să o luăm în serios.
Nu am făcut asta mai bine pentru că mi s-a spus
semnificativ că eram doar un prost absolut
despre asta și a fost ca,
"Voi veni pe platoul de filmare și voi vedea cum vă sărutați."
Ei bine, toată lumea a vrut să fie pe platou pentru asta.
Pentru că toată lumea spunea: „O să fie bine, băieți”.
- De parcă avem nevoie... - Îmi pare rău pentru asta, băieţi.
Da da da.
Știam că va trebui să fiu acela
pentru a face ca acest lucru să se întâmple
pentru că Rupert nu avea de gând să o facă, așa că a trebuit să o fac.
Fără prizonieri.
Aveam nevoie de un impuls în sărut pentru a o face.
Și a lui Rupert, aproape că aș putea la prima primă,
Am văzut chipul lui Rupert explodând de surprindere,
pentru că s-a gândit: „Este doar prima luare”.
Cam cred că m-am înnegrit. Îmi amintesc doar
fața ta apropiindu-se din ce în ce mai mult de a mea.
De fiecare dată când vorbești despre asta,
îl faci să sune ca un adevărat spectacol de groază
in mintea ta.
Nu a fost chiar așa de rău. Stiu.
Sărutul lui Rupert este unul dintre cele mai grele lucruri
Am avut de făcut vreodată.
Pur și simplu s-a simțit greșit,
atât de greșit la toate nivelurile
pentru că Dan, Rupert și cu mine suntem atât de mulți frați.
Harry?
Cred că toți trei ne-am simțit atât de potriviți
în cât de mult a însemnat pentru noi.
Îmi amintesc scena când ai spus: „Nu, băieți,
Eu sunt cel care trebuie să meargă pe un fel de lucru
pe aceasta... aceasta."
Și ți-am îmbrățișat să-ți iei rămas bun.
- Voi merge cu tine. - Nu, ucide șarpele.
Știam că îmi iau rămas bun de la serial.
Știam că îmi iau rămas bun de la tine.
Și a trebuit doar să scot la suprafață
cum am simțit cu adevărat că totul se apropie de sfârșit.
Da.
Este o imagine foarte biblică
purtându-l pe Harry peste pod.
Dacă o întrebi pe Jo sau pe cineva care este profund implicat în asta,
vor spune doar că este bătălia dintre bine și rău.
E la fel de simplu.
Îi datorez atât de mult lui Neville ca personaj.
Eram foarte, foarte timid, nu aș...
Nu aș vorbi niciodată în clasă.
Nu aș ridica mâna pentru nimic
pentru că eu eram foarte mult el.
Povestea grozavă a lui Neville este că el este campionul.
Acea parte minunată de la sfârșit.
Acel mare discurs al lui Matthew, știi.
Binele trebuie să prevaleze, desigur.
Nu contează că Harry a plecat.
Dă-te jos, Neville.
Oamenii mor în fiecare zi.
L-am pierdut pe Harry în seara asta.
El este încă cu noi aici.
Nu a murit degeaba.
Dar lucrul pe care l-a făcut Harry Potter pentru mine,
atât ca... ca poveste, cât și ca actor în ea...
Dar tu vei.
A fost că m-a ajutat să găsesc mai întâi ceea ce nu sunt.
Inima lui Harry a bătut pentru noi. Pentru noi toti.
Care, prin urmare, prin extensie, a găsit ceea ce sunt.
Confrigo!
Ne uităm la carte, la confruntarea finală
între Voldemort și Harry.
Are loc în Sala Mare
cu un public uriaș care urmărește.
Și chiar îmi doream ceva mai pământesc și mai intens
și mai viscerală decât atât.
Pentru că acești doi adversari aproape că erau uniți
spiritual, dacă vrei, în acest mod ciudat, horcrux,
M-am gândit, n-ar fi minunat
dacă Dan l-ar fi luat pe Ralph și l-ar fi tras de pe acest turn?
Haide, Tom, hai să terminăm asta așa cum am început-o.
Împreună.
Pe măsură ce apar, se îmbină
acea conexiune profundă pe care am avea-o
a trecut prin povești și filme,
ai vizualiza în acel moment
înainte să se prăbuşească în curte.
Îmi amintesc că eram destul de obosită din punct de vedere fizic.
Punem totul în el.
Am fost epuizați, cred, la final.
Filmam în lunile reci
iar cerul era gri.
Mi s-a strâns atât de strâns antebrațul
pentru că acest lucru, acest curent care curge din tine,
trebuia sa...
împinge-l înapoi spre el.
Pe lângă provocarea fizică a realizării filmelor,
era acea mică presiune a gândirii,
„Tu ești cel care va termina asta.
„Trebuie să iasă la maximum. Trebuie să aibă sens.
Trebuie să rezoneze. Trebuie să livreze.”
- Cine ești tu? - Bună, numele meu este Emma Watson
jucând rolul Hermionei Granger.
- Sunt îngrozită. - Nu niciodata.
- Ce? - Nu contează.
Mai bine nu fii vazut asa?
- Da. - De ce?
Pentru că nu-i place clema din păr.
- Da. - Domnule Radcliffe.
- Da. Ah! - Ah?
Camera, ah!
Esti din presa?
Sunt din presă, exact. Cum ai știut?
Este prima ta zi. Cum se simte?
Se simte absolut fantastic.
Ești bucuros?
Foarte mult. Abia aștept.
După toată această pregătire, se întâmplă în sfârșit.
Bine, întoarce-te la muncă. Oamenii trebuie să te răsfețe.
- Da. - Dreapta.
La ce te gândești când te gândești la asta acum, Rup?
Pe măsură ce te uiți înapoi la...
ca, pentru mine, sunt amintiri foarte bune.
Cum ar fi, ce este pentru tine?
Sunt foarte mândru că am făcut parte din ei.
Cred că spre final a fost o perioadă ciudată,
mai ales fel de finisare.
Am simțit că mi-am pierdut urma
despre cine am fost și cine a fost personajul.
Nu prea știam unde s-au terminat sau unde au început.
Da, au fost niște lucruri în care sunt exact,
cine... cine sunt eu?
Ce îmi place să fac?
Ce... ce este important pentru mine?
Erau lucruri ciudate.
Nici măcar numele meu nu se simțea ca numele meu.
- Da. - Am simțit doar că
știa cu adevărat să facă un lucru.
- Da. - Am știut să-l joc pe Ron.
Ron a fost personajul meu preferat,
deci a fost atât de tare să fiu el în film.
Este aproape ca și noi
cea mai extremă formă de acţiune de metodă.
Mereu trebuia să se termine la un moment dat.
Nu aveam să facem asta pentru totdeauna.
Cum mă simt acum,
ca, te-am văzut aici, când am avut timp despărțit...
Lasă-mă să încerc să nu mă emoționez.
Parcă ești ca un stâlp al vieții mele.
Este un lucru foarte copleșitor,
pentru că te-am văzut crescând.
Ne-am privit crescând.
Am crescut împreună.
Suntem o familie. Vom fi mereu.
Nu trebuie să ne vedem pe fiecare... o, Doamne.
Chiar dacă nu ne vedem tot timpul.
Da, este un...
Este un puternic...
o legătură puternică pe care o vom avea mereu.
Și vom fi mereu parte din viața celuilalt.
- Oh, mă bucur să te văd. - Mă bucur să te văd.
Te iubesc.
Ca un prieten.
- Să fie clar. - Să fie clar.
Pentru toți cei care urmăresc.
Dar e adevărat. E atât de multă dragoste.
Oh, mulțumesc, Rupes.
Hai să facem o repetiție,
și poate reda. Trebuie să redau de sus.
Când ești gata și acționează.
Când terminam cu toții acele scene finale,
una dintre ultimele fotografii pe care le-am făcut în toată filmarea.
Ne scufundam pe lângă cameră
și aterizează pe acest covoraș uriaș.
La asta s-a rezumat totul, asta.
Sarea într-un horn.
Era o astfel de metaforă a ceea ce se întâmpla de fapt.
Trebuia să sărim pe un preș, practic,
a călători în altă lume.
Emoția colectivă era incredibil de palpabilă
și... și pentru oamenii care i-au susținut
și fusese acolo pentru ei de-a lungul timpului.
Toți cei care i-au văzut crescând.
În acea ultimă zi, tocmai l-am pierdut.
Adică, îmi amintesc că toți ne ținem în brațe.
Toți trei am fost, parcă, complet devastați.
Cred că a fost prima dată când ne-am permis
chiar să procesăm sau să ne dăm seama că am făcut-o.
Noi am reușit.
Este atât de înrădăcinat și în mine,
parcă îmi măsoară viața cu aceste filme.
Așa că este de genul „Oh, când ai trecut examenul de conducere?”
Eu zic „Ordinul Phoenix”.
Fiecare parte a vieții mele este legată de Potter.
Când întâlnesc oameni care este o parte cu adevărat importantă
din viața lor, sau cărțile sau filmele au fost într-un fel,
ca, o parte din identitatea lor,
asta, da, te face cu adevărat mândru.
Există ceva despre Harry Potter
care face viața mai bogată.
De exemplu, când lucrurile se întunecă cu adevărat și vremurile sunt foarte grele,
poveștile ne oferă locuri în care putem merge
unde ne putem odihni și ne simțim ținuți.
Nu cred că am apreciat pe deplin atingerea
pe care aceste filme aveau când eram noi în ele.
Numărul de oameni care au spus lucruri precum,
„Acestea sunt singurele filme pe care le-am vizionat împreună cu tatăl meu.
„De exemplu, nu putem vorbi despre nimic altceva.
„Și cum ar fi, ne uităm împreună la Harry Potter.
Și asta a fost treaba noastră.”
Este uimitor să... să fii o mică parte din asta.
Și doar văzând că retrăiesc, găsind noi medii,
precum spectacolul de scenă, „Fantastic Beasts”.
E doar un fel de a trăi pentru totdeauna,
și este uimitor să-l vezi.
Harry Potter! Harry Potter!
Nu există nimic ca poveștile lui Harry Potter.
Poveștile spuse în ei,
călătoriile personajelor individuale.
Cred doar că are așa ceva
un efect transformator asupra oamenilor.
Asta e magie.
E frumos aici.
Fiecare copil se întreabă cum se vor integra.
Și este o călătorie epică pe care o parcurge fiecare copil.
Dobby va fi mereu acolo pentru Harry Potter.
Este foarte inspirat pentru tineri să meargă,
„Oh, aș putea fi eu acolo, având acel moment de îndoială
sau acea clătinare sau acea ceartă cu părinții mei”.
Stai aproape de mine.
Pana la sfarsit.
Am găsit-o o lume extraordinară
pentru a fi implicat.
Și este o... e o lume frumoasă.
Harry.
Și asta este ceea ce este atât de profund terapeutic
și bine, este făcut
oameni care altfel se simt singuri,
ei simt că aparțin.
- Nu i-o da, Harry. - Shh.
Majoritatea fanilor care... care apar
și salută-mă acum
nici măcar nu ne-am născut când am făcut filmele.
Așa că te face repede să te simți puțin mai în vârstă
si foarte recunoscator
că s-a transmis altor generații.
Te antrenezi pentru balet, Potter?
Unul dintre lucrurile unice la Harry Potter,
pe lângă imaginaţia incredibilă a lumilor
și personajele create de Jo Rowling
a fost faptul că poți vedea copii mici
devin adulți
și să văd acea călătorie pe film.
Nu cred că am mai văzut asta până acum.
Nu știu dacă îl vom mai vedea vreodată.
Mă simt atât de norocos că pot să fac parte
a unei lumi pe care oamenii o iubesc atât de mult și îi face pe oameni fericiți.
Este ceva despre aceia...
evadarea pe care o găsești.
Forma sănătoasă de evadare.
Asta, cred, este un fel de ceea ce face Harry Potter.
Și pentru asta sunt aceste povești.
Ele sunt un ghid despre cum să trăiești.
Cred doar că este sfârșitul unei ere.
Sunt zece... zece ani din viața mea.
Copiii mei au crescut în timpul asta, desigur.
Acesta este Robbie Coltrane, cel mai bun paznic din Hogwarts,
ultima zi pe Harry Potter.
Moștenirea filmelor este, bănuiesc,
că generația copiilor mei
le va arăta copiilor lor.
Deci ai putea să-l vezi peste 50 de ani, ușor.
Nu voi fi aici, din păcate, dar...
Nu te gândi la asta nici un minut.
Dar Hagrid o va face, da.
Privind acum în urmă,
doar amintiri foarte frumoase.
Mă gândesc mult la asta. A fost o perioadă grozavă.
Chiar a fost, a fost...
a fost minunat.
Doar cea mai bună, cea mai uimitoare experiență.
Și chiar nu pot să-ți explic...
parcă sunt oameni atât de buni.
Au fost atât de amabili și...
amândoi și-au luat responsabilitatea foarte în serios.
Și am apreciat atât de mult.
Este într-adevăr ca în familie.
Suntem atât de legati intrinsec.
Sunt oameni foarte importanți pentru mine.
Echipa de la aceste filme a fost de necrezut.
Există oameni în aceste filme care sunt...
sunt fundamentale pentru cine sunt...
Ca persoană și actor.
Mă simt atât de norocos să fiu acolo unde sunt
și să am viața pe care o am
și să pot lucra cu oamenii cu care lucrez acum,
dar nimic nu este posibil fără asta.
Deci da, a fost... a fost foarte...
au fost zece ani foarte buni.
Aștept un tutore.
După tot acest timp?
Mereu.