Нічого собі!
Шторм тебе дістане!
Їм так легко придумати розваги.
Ви стільки їхали,
а їх тільки шторм і цікавить.
Дивно, як це вони досі не засумували без маршмелоу на багатті.
Вони точно захочуть маршмелоу. Повір мені, ця битва ще попереду.
-Дякую, люба. -Прошу, будьмо.
Гей, а ти мені випити не принесеш?
Пляшка он там.
Ну то й добре.
А що там з прогнозом на завтра?
До ранку має розвиднітися, і це...
чудова новина, бо я запланував на завтра грандіозний похід.
-Ну звісно ж. -Саме так.
А чому б нам просто не розслабитися, поки ми розслабляємося?
Зайнятися чимось веселим тут, у будинку?
Ага, хильнути, наприклад.
А зараз ми що робимо?
Народ, я піду...
Піду складу парасольку на подвір'Ї, допоки шторм до нас не дійшов.
Тобі допомогти?
Ні, сам упораюся.
Знаєте, та ми, мабуть, підемо вже.
Ні. Припини, ще рано. Ми ще можемо повеселитися.
А знаєш що? Нехай ідуть.
У нас всі вихідні попереду.
Так, довгий був день,
дорога і діти, до речі...
-А де вони... -Отам.
Діти, ходімо до нашого будиночка.
Скажіть «на добраніч» тітоньці Марґо та дядьку Бену.
-Бувайте. -Бувайте.
Прощавайте, маленькі монстри.
Завтра побачимося.
-Гаразд, ходімо. -До завтра.
До завтра.
Ага.
-Прикольно було. -Ага.
А знаєш, ще не пізно.
Нам не обов’язково іти спати, бо вони пішли.
З ДIТЬМИ ЩОСЬ НЕ ТАК
Ось це — «Сквайр».
А це — «Закляття Хаосу».
А це —
«Володар Змій».
Це моя улюблена карта.
Він завдає подвійної шкоди за кожну фішку атаки, яка у тебе є.
-Бачите? -Ага.
Обережно. В дерево влетиш.
-Ось так. -Нагадай мені не запрошувати
сьогодні Володаря Змій на вечір тако.
Марґарет, він харчується душами,
-а не тако. -Він їсть душі, Марґарет.
-Народ, не хочете перепочити? -Ти це серйозно?
Вже?
Від цього патякала.
Мамо!
Люсі.
Боже.
-Розкажи мені про ті твої карти. -Гаразд.
Дякую, не хочу.
Це джин з тоніком.
Що з тобою не так?
Як там Бен?
У вас все добре?
Еллі, зараз з ним все гаразд.
Та я так питаюся, як твоя подруга, яка бажає тобі щастя.
У нас все добре.
Все добре, присягаюся.
Їздили до Національного парку «Йосеміті».
-Я бачила. -Нереально круто було.
Судячи по фотках, які ти постила, було весело.
Ну добре.
Це взагалі стежка?
Знаючи Бена, думаю, що ні.
Стежка он там продовжується, точно вам кажу.
Обережніше з оцим, тут діти.
Все гаразд, Еллі. Він просто розчищає шлях.
Томасе, хочеш спробувати?
-Діти? -Ходімо.
Спенсе, легше.
-Ага. -Ти поділився мачете.
Так. Люблю передавати його по колу.
Нічого собі.
Боже.
Обережно.
Ого.
Що це за місце?
Воно мало б бути на карті.
Є хто живий?
Схоже, там справжній лабіринт.
Цікаво, як далеко тягнуться ці тунелі.
-Господи, Бене. -Є тільки один спосіб це перевірити.
Добре, я тобі допоможу.
Готовий? Голову бережи.
-Та це легко. -Допомогти?
-Я сама. -Гаразд.
-Добре. -Стережіться павуків.
-Павуків? -Перший крок найважчий.
Ходімо.
Ти здурів? Я туди не піду.
Ходімо.
Де твій дух пригод?
Серйозно?
-Добре. -Ти ідеш?
Виходить, що так.
-Все гаразд? -Ага.
Це так круто.
Круто, скажи?
Не відходьте далеко.
Так, щоб ми вас бачили.
Гаразд.
Як думаєш, що тут було?
Взагалі, тут за містом
багато таких руїн.
Може бути що завгодно: списаний воєнний форт,
компанія із торгівлі хутром,
закинутий табір шахтарів.
Я знала, що він хотів розказати, тому і спитала.
Куди пішли діти?
Діти?
Господи. Люсі?
-Спенсер! -Люсі!
Спенсере, де ви? Скажіть щось.
Скажи щось!
Ми тут!
-Гидота. -Що сталося?
Ви не поранені?
Все гаразд.
-Вони цілі? -Ага, хибна тривога.
Ви двоє, не можна так маму лякати.
Погляньте, як це все сюди попроростало.
Дивіться, дітки.
-Гаразд. -Спенсере, поклади їх назад.
Якщо вони будуть пахнути тобою, мама-пташка їх не прийме.
Але вони мертві.
Мама теж мертва.
Друже, поклади їх назад. Гаразд?
Люсі, що ти там штурхаєш?
Люсі, припини штурхати трупаків.
Народ, ідіть сюди. Ви маєте це побачити.
Що?
-Що таке? -Що ти знайшла?
Ого.
Скажи?
Цікаво, що пробило у стінах ці дірки.
І чому сходи ведуть в стіну?
Це ж дивно, так?
Ого.
Важливіше питання в тому, навіщо замуровувати величезну діру в землі?
Нічого собі. Це так круто.
Ау!
Вау.
Народ, ходімо. Давайте відійдемо від краю.
-Томасе, можеш... -Так. Народ, ходімо.
Як думаєте, наскільки вона глибока?
Я не знаю.
-Глибоченько так. -Є таке.
Саме тому я і хочу, щоб діти відійшли назад. Я через вас нервую.
Це місце мене лякає. Я іду звідси.
«Місце, що сяє»? Що ти маєш на увазі? Про що це ти?
Блискотить.
Народ, та там темно, як у чорта в дупі.
Гаразд, народ. Давайте...
Йой. Все гаразд?
-Томасе? -Все гаразд.
Все гаразд.
Просто трохи кров носом пішла.
Ходи сюди. Давай я витру.
Іди сюди. Все гаразд?
У мене є серветки.
-Все гаразд. -Ось. Відкинь голову назад.
Можеш відкинути голову назад?
Ось так. Потримай ось так.
-Тримай. -Гаразд.
Ну добре, малий.
Ходімо.
-Кров з носа? -Ага.
Я як був малий, то таке часто бувало.
Це найгірше.
-Спенсере! -Боже.
Чувак, ти чого?
Спенсере, треба бути обережним!
Ти мене чуєш?
Боже правий.
З ним все гаразд?
Все гаразд.
-Все добре. -Я думаю, що...
-Я тебе тримаю. -...час іти.
Як добре, що ти був там.
Так, дякую, любий.
«Cabrón». Технічно, правильний термін — це «macho cabrío»,
козел чоловічої статі.
-Серйозно? -Саме так.
-Ні. -Це не перекладається дослівно.
Діти повирубалися.
Цей похід їх повністю знесилив.
Сплять, наче мертві.
Ти віддав Спенсеру той подарунок, який ти для нього привіз?
Ні, я збирався зробити це після вечері.
Я купив йому диявольські палички. Побачив їх під час останньої подорожі,
в дитинстві у мене теж такі були.
Я їх обожнював. Подумав, йому теж сподобається.
Це безпечні хіпанські іграшки.
Саме так.
Такі ж безпечні, як сувенірна рогатка, якою він мені минулого літа
ледь око не вибив?
Можливо, це був не найкращий подарунок.
-Думав, це рахується. -Любий, даси мені пиво?
Звісно.
Вам варто на них подивитися,
-на Бедленд. -Чувак.
Як ти це зробив?
Просто. Хочеш спробувати?
Ще й як!
-Уприся кришечкою в кут столу. -Кришку сюди.
-Міцно тримай пляшку за шийку. -Ага.
Ви вже запланували нові подорожі?
Так. Поїдемо до Флориди.
Міцно так тримай. І довбани по ній зверху.
-Чорт. -Все гаразд. Спробуй ще.
-Може наступного року з нами поїдете. -Звучить непогано.
-Спробуй ще раз. -Лишили б дітей вашим батькам.
-У мене вийде. -Майже вийшло.
-Господи. -Добре. Може давай я?
-Я можу відкрити собі пиво. -Я тільки запропонував.
Спробуй ще раз.
Суперміцно.
Дуже міцно.
-Але я це зробив. -Ось так.
-Ти це зробив. -Ого.
Зробив по-своєму. Фантастично.
-Думаю, просто треба сильніше. -Треба сильніше.
За це і вип’ємо, мужик.
Будьмо.
Любий, припини.
Тобі обов’язково робити це об чужі меблі?
Ні, звісно, твоя правда.
Це було б... так недоречно.
Якого біса?
Слухай, може підемо
-посмажимо м’ясо? -Давай.
Гаразд.
Еллі, допоможеш мені зробити салат?
Звісно.
Гаразд, я ріжу, ти говориш.
Це... Чесно, це дрібниці.
Він так дивно поводиться,
відколи ми сюди приїхали.
І ти теж, тому розказуй.
Мені дійсно не варто цього робити.
«Мені не варто цього робити».
Тебе ж аж розпирає, так хочеш розказати.
Тільки поглянь на себе.
До того ж, може тобі легше стане.
Добре, але нам знадобиться випивка.
-Вино. -Однозначно.
Гей, щодо ранку, я безмежно вдячний тобі.
Чувак, та все гаразд.
Тож, Спенсер... він трохи того.
Він божевільний. Повністю.
Але ти чудово із ним ладнаєш, дядьку Бен.
То...
Коли ви своїх заведете?
Я... знаєш.
Не думаю, що зараз ми дійсно готові, тому...
Братан, ніхто ніколи не готовий.
Якщо подивитися на наших батьків,
то дивно, як ми взагалі вижили.
Ні, ти просто застрибуєш в це з розбігу.
Головою вперед.
Тож, Кайл...
і Кейті?
А як це так вийшло?
Дуже багато алкоголю.
А діти були у моїх батьків.
Кейті? Не вірю. Кайл ще може бути.
Кайл — однозначно.
Але, знаєш, вони ж одружилися одразу після випуску,
як ми із Томасом.
Ви всі разом в одній великій...
купі, чи як?
Вимагаю подробиць.
Мені треба ще випити.
Ви з Кайлом на ліжку.
А де в цей час були Томас і Кейті?
На стільці у кутку.
На тому маленькому синьому?
Гаразд.
Тож, вона, типу, сидить у Томаса на руках,
спиною до мене, досі одягнена.
Томас починає цілувати її шию,
а потім дивиться їй через плече, на мене,
а в мене таке відчуття, ніби
от і все. Давай...
зробимо це.
Теоретично, я не проти.
А от на практиці... я якось не дуже впевнений.
Ти ж розумієш, що з дітьми теж можна веселитися?
Просто веселощі трохи інакші.
Я люблю дітей.
Ми обоє їх любимо. Просто...
Це як елітне житло на Airbnb, розумієш?
На вихідні — це супер, просто...
я не впевнений, що це наш стиль життя.
Ти не повіриш, наскільки стиль життя може змінитися.
Це важко?
Інколи, так, звісно, але це найкраще, чувак.
Інколи здається, що окрім цього нічого і нема.
Тож, ми...
ми з Кайлом рухаємося далі.
Ви, типу, одяг зняли, чи...
Еллі.
-Ви що, справді... -Ми потрахалися.
І?
І це було чудово.
Аж поки я не подивилася на Томаса і Кейті,
а вони, типу, просто дивляться на нас...
Не знаю, типу, зажималися, але без ентузіазму.
Зажималися?
Так, Марґо, це було дивно.
Але ж ти кінчила?
Я сказала Томасу, що зробила вигляд.
Ще й як кінчила.
Гаразд, Кайл.
Так.
І відтоді стало якось дивно.
Тобто, ти сама бачила. Я просто...
Я не знаю. Таке відчуття, ніби я йому зрадила.
Переживе.
Він мене відтоді не торкається.
Якщо чесно, то було багато роботи,
а ще діти і мої батьки.
Не те, щоб у нас взагалі був час на нас.
Чому б дітям не залишитися сьогодні тут?
А можна?
А чому б ні?
Бену, ніби, подобається, коли вони поруч.
Так, подобається, хіба ні?
Не зрозумій неправильно.
Ми не збираємося заводити власних.
Розумієш, ми зараз зосереджені на кар’єрі,
та й ми просто не з тих, хто заводить дітей.
Ми любимо раптово зриватися і подорожувати,
робити все те, що ми робили з тобою
до того, як ти...
До того, як я народила дітей.
Ти розумієш, про що я.
Може, воно і на краще, знаєш?
Два раки?
Так, другий теж рак.
Просто... не часто буває, що всі троє одного знаку.
Це поганий знак?
-Так. -Зосередься. Гей.
Гаразд. Обережно, чувак. Ще по голові прилетить.
Слухай, я й сам не одразу зрозумів, як це працює, але ти розберешся.
Тренуйся.
Чудово виходить. Просто...
Ти... Я знаю. Це прикро.
Чудово. Ні. Обережно, лице.
Дідько... Добре, сходи по них.
Я подумала, може б діти сьогодні у нас лишилися?
Що ти кажеш?
Чудова ідея.
Так. Звісно. Буде весело.
Народ, буде весело, правда ж? Невеличка ночівля?
Можете лишитися...
Добре?
Можете сказати це в голос?
Ні, все гаразд. Обертатися не обов’язково.
Так, здається, нас уже замінили.
От і все. Гаразд.
Добре. Давай їх сюди.
Потримай пиво.
Диявольські палички.
Бачиш? Це спритність.
Ти маєш їх відчути. Попідкидай їх отак.
Гаразд? Хочеш побачити гвинтокрил?
А гарячі рухи? Так?
Бачиш, як легко? Пам’ятаєш про баланс?
Продовжуй тренуватися і ти точно їх опануєш.
Обіцяю.
Я вже готова іти.
Прямо зараз?
-Добре? Так? -Так.
Гаразд, діти, ми будемо іти, поводьтеся чемно.
Це прості трюки.
Для дітей, розумієш?
Коли навчишся, почнеш робити перевороти, добре?
-Клас. «Меч демона». -Зажди, у мене є «Меч демона».
Зажди, то я вже можу ходити, бо він поклав свою карту,
-чи я маю зачекати... -Так не можна.
-У тебе було два «Меча демона»? -Я буду суддею.
-Так не можна. -Тут нема порядку ходів. Це не Uno.
Народ, це не настільки складно.
Хіба що попадеться «Божевільна королева».
Це все змінює.
А що, як попадеться «Божевільна королева»?
Так, що тоді буде?
Ви не хочете цього знати.
-Ми щойно спитали. -Ось.
Поїхали далі. Я розіграю цю карту.
Взагалі, ти маєш покласти це туди.
-Сюди? -Ні. Давай я...
Що?
Не розумію. Що це значить?
Він хоче повернутися туди.
-Куди туди? -У яскраве місце.
Місце, що сяє.
-В лісі. -У той старий форт?
Чувак, не думаю, що ми туди підемо.
Ми тут стільки всього можемо зробити,
наприклад, навчити тебе новим трюкам.
Подивимося, чи вийде у тебе. У мене стільки крутих штук...
Звучить добре, Бене.
Я тягну.
-Добре. -Здається, ніби...
-Йоханий! -Добре.
У мене «Повелитель змій».
Це погано, так?
Ти заприсяглася.
Якщо я дам тобі 20 баксів, ти ж не розкажеш мамі?
То тепер ти підкупаєш дітей?
Народ, давайте просто пограємо.
-Звісно, вибач. -Я виграла.
Ми будемо поряд якщо вам щось знадобиться.
Зачинити двері, чи лишити відчиненими?
Зачини.
Добре. На добраніч.
Моментально вирубилися.
Не так і погано було.
З дітьми все гаразд.
Мені не подобається те, що це робить із батьками.
Ти про Томаса?
Про них обох. Вони весь день гризлися.
Діти в цьому не винні.
Зажди. Що тобі відомо?
Що ти мені не розказуєш?
Чому б нам не подихати свіжим нічним повітрям?
Гаразд.
Ого.
-Ого. -Я знаю.
-Щодо Кайла, я ще можу зрозуміти, але... -Скажи?
Наводить на роздуми
про всі ці побачення, які влаштовували батьки, як я був малим.
Що?
Ти хочеш дітей?
Що?
Я...
Тобто...
ти, типу, вирішила за нас.
Ось.
Ось воно.
Я прийняла рішення, не ми.
Знаєш, я бачу, як добре ти ладнаєш з Люсі та Спенсером,
і я просто...
я думаю, чи не утримую тебе від чогось.
Розумієш? Типу, я просто...
Я хочу переконатися, що ми і досі на одній хвилі.
Слухай, нам же не треба вирішувати сьогодні, так?
У нас ще є час.
Це у тебе є час. У мене є термін придатності.
Справедливо. Гаразд.
Добре.
Хочеш про це поговорити?
Давай поговоримо.
Тобто, так. Я не знаю.
Я просто не хочу почуватися так,
ніби тільки я маю з цим розбиратися.
Що ти маєш на увазі?
Забий.
Добре.
Просто зараз я почуваюся такою справжньою.
Ти про що?
Типу...
пов’язаною.
Ось правильне слово. Я почуваюся пов’язаною.
Із чим пов’язаною?
З цим...
вогнем.
Цими деревами, жучками.
Я хочу постійно це відчувати.
Таке відчуття, ніби я є частиною всього,
ніби все пов’язане між собою.
І це набагато більше за мене, розумієш?
І ти думаєш про місто, і наскільки воно роз'єднане,
і... я не знаю.
Коли я про це думаю, іноді
мені стає...
Кохана,
ти дуже обдовбана.
-Ні. -Ні, я клянуся.
Ти маєш мені повірити.
Я трішки обдовбана.
Та ти в сраку обдовбалася.
-Іди сюди. -Гаразд.
Давай відчуємо зв’язок.
Хороша ідея.
Убило з одного напасу. Диво.
Та ти шість зробила.
Добрий раночок.
Ось, тримай.
Дякую дуже.
На здоров’ячко.
Ти сьогодні просто неймовірно вродлива.
А ти брехло.
У нас є щось від голови?
Ага. Є.
Ти святий, ти це знаєш?
ЕЛЛІ: Спрацювало! Як у старі часи. Не як раніше, як у коледжі
Ми знову у грі!
Ура. Давай, дівчинко.
Пекельне похмілля. Не проти, якщо ми трохи продовжимо побачення? Поцілуй дітей.
Без питань! До зустрічі.
Діти вже прокинулися?
Ні, думаю, вони ще сплять.
Пощастило, що вони такі засоні.
Прокидайтесь і вставайте, соньки.
Люсі? Спенсере?
Думаю, я зможу вмовити Бена приготувати нам млинців.
Люсі? Спенсере?
Я заходжу, добре?
Їх там нема.
-Ти у ванній перевірила? -Ага.
Може, вони на дворі граються.
Щось їх і на дворі не видно.
Справді?
Може, вони... Піди перевір, може, вони біля ставка грають.
Не бачиш їх?
Добре, от тепер я хвилююся.
Ні. Знаєш що?
Пам’ятаєш, вони вчора грали у схованки?
Певне, вони ховаються і хочуть, щоб ми...
-Точно, тоді... -...їх знайшли.
Люсі, ми не граємо! Спенсере?
Агов, народ?
Гей. Сніданок готовий.
Люсі?
У шафах їх нема.
Добре, почекай.
Слухай, певне, вони просто пішли назад до Томаса й Еллі.
Вона мені писала. Вони точно не там.
-Дитяче взуття зникло. -Що?
Вони забрали взуття.
Ні, вони б не стали.
Не стали б що, Бене?
Бене, куди ти зібрався?
Чого б вони не стали робити?
Я перевірю стежку. Вони не могли далеко зайти.
Гаразд, тоді я іду з тобою.
Ні, лишайся у будинку, може, вони повернуться.
Вчора, коли ми повернулися до будинку, вони взагалі були там?
Вони не злиняли, гаразд?
Сонце зійшло, вони вирішили піти на прогулянку.
Скоріш за все, вони пішли цією стежкою.
Вони не могли далеко зайти.
З ними все гаразд.
Все буде добре.
Ми їх знайдемо.
Люсі.
Люсі!
Спенсере!
Народ!
Боже, ось ви де.
Що ви тут робите?
Гей!
Ви ж знаєте, що без дорослих вам сюди не можна.
Народ.
Блискуче.
Гаразд, негайно спустіться сюди до мене.
Ні, я серйозно. Зараз же.
Ні. Стійте! Ні!
Господи.
ВХІДНИЙ ДЗВІНОК ВІДПОВІСТИ
Чому ти не відповідаєш?
Трясця.
-Марґарет. -Де ти?
Ти їх знайшов? Прошу, скажи, що ти їх знайшов.
Я піднявся на оглядовий майданчик, і...
-Бене? -Я йшов за квітами.
-Ти пропадаєш. -Я йшов...
-Я йшов за квітами. -Бене?
Я майже вдома.
Гей.
Слава богу.
Слава богу. Ні, Бене, вони тут.
Вони тут.
Я вже думала, що побачу їх маленькі тіла в озері.
Уявляєш?
Я тебе бачу.
Ні.
Я не уявляю.
Ти знаєш, як він любить прогулянки у лісі,
тож довелося впихнути ще одну.
Чорт, Бене, на тобі лиця немає.
Я якраз казала Еллі,
як швидко діти втомилися сьогодні вранці.
Ага.
І як ти пішов з ними в ліс та привів назад,
а сам пішов ще раз.
Точно.
Мужик, все нормально?
Ага.
З ними все гаразд?
Так, хіба що носяться, наче шило в дупі.
Чим ви їх на сніданок годували? Цукром?
-Почекай на мене. -Ні...
Я зайнята. Я... Припини. Ні.
Гаразд.
Я тебе впіймаю!
Схоже, що ви гарно провели ніч удвох.
Гаразд. Ми все ще тут стоїмо.
Мамо, чому Бен на мене витріщається?
Я їх бачив.
Я знаю, я їх бачив.
Гей, народ.
Вам добре спалося минулої ночі?
Звісно ж, дурнику.
Дохлі жуки.
Ці не дохлі.
Як я і казала.
Хочу дещо спитати.
Ви ходили гуляти сьогодні вранці?
Що це було?
Це наша таємна мова.
-Хочеш знати, що він мені сказав? -Годі придурюватися.
Я маю знати, куди ви ходили зранку.
Потримай під підборіддям.
-Якщо підборіддя засвітиться жовтим... -Гаразд, ви ходили до форту?
Якщо ходили, це нічого. Але мені треба знати.
Спершу зроби те, про що я прошу, а тоді я відповім.
Обіцяю.
Він сяє.
Значить, у тебе теж є таємниця.
Добре, і?
Так, ми ходили туди.
Але ж ти нас не здаси, так?
Зажди, що ви там робили?
Обережно, Бене.
Або ми втечемо із цирком.
Гей.
Малий.
Обережніше з ними. Вони важкі.
Якщо попаде по голові, то буде боляче.
Не підкидуй так високо.
Припини.
Сяє?
Це захопливо.
Помираю з голоду.
Ага, думаєш, я б це покинула?
-Ні. -Це не так працює.
Але саме тому я живу у будинку.
Мені досить.
Все гаразд?
Бене?
Бен.
Що вони робили?
Діти, коли ти їх знайшла.
Я їх не знаходила.
Еллі сказала, що вони зайшли в будиночок прямо перед тим, як вони нас побачили.
Вона подумала, ми відправили дітей, щоб вони їх розбудили.
Певне, вони були у лісі за будиночком,
а ми їх не побачили.
Вони пішли... туди назад.
-Куди? -До старого форту, до ями.
«У місце, що сяє». Так вони мені сказали.
Це дуже виснажливий похід для двох маленьких дітей.
Може вони тебе розігрують.
Зажди, ти не помітила?
Що?
Те, як вони тепер на тебе дивляться? Кров з носа?
І Спенсер з тими паличками.
Вчора він їх і дві секунди не міг втримати у повітрі,
а тепер він як бісова мажоретка.
Це неможливо.
Я теж дуже злякалася сьогодні вранці,
але тепер вони тут, у безпеці, все гаразд.
Ні. Просто послухай мене.
Бо те, що я тобі скажу, прозвучить нереально.
Прошу, ти тільки
вислухай мене.
Я бачив, як вони стрибнули у яму.
Я бачив, як вони нахилилися прямісінько в неї,
наче у якомусь трансі.
Не думаю, що це і досі вони.
Марґо.
Що?
Як ти останнім часом почуваєшся?
Ти це серйозно?
Я просто питаю.
Слухай, ти те бачила.
Це не воно. Це не те.
Я не знаю, що це.
Так, але ти мені не віриш.
Я думаю, ти був дуже збентежений
і, можливо, побачив щось,
чому не можеш дати
раціональне пояснення. Поки що.
«Раціональне». Ага, та де.
Тобі аби до слів чіплятися, Марґо.
Слухай, ми обидва справді... зараз трохи перевтомлені.
Чому б тобі не прилягти?
Подрімати.
Так. Ні, ти права.
Певне, мені просто треба відпочити.
Добре.
Літій 600 мг Таблетки ПРИЙМАТИ ПО ОДНІЙ КАПСУЛІ ЩОДНЯ
Та щоб тебе.
Тобі не слід лаятися.
Що ти тут робиш?
Хотіла подивитися, чим ти займаєшся.
Гаразд, знаєш, я не в гуморі, тому просто іди звідси.
Але ми хотіли пограти з тобою в одну гру.
Яку гру?
Ти колись грала у паудерпаф?
-Чому вони називають його «паудерпаф»? -Не знаю.
Бо їм треба було вигадати
якесь дурнувате ім'я, тому що ти дівчина. Я не знаю.
-Чому не назвати «дівчачим футболом»? -«Дівчачо-дівчачим футболом для дівчат».
Ти граєш у футбол,
чи у паудерпаф?
Я вже навіть не пам’ятаю, що в мене на футболці було написано.
Гей.
Я думала, ти збирався прилягти.
Та не хотів пропустити найцікавіше.
Думаю, так буде краще.
Гей.
Буває таке...
що вони тебе лякають?
Ці двоє?
Еге ж. Звісно. Постійно.
Та ні, не вони.
Діти. Ваші... діти.
Типу, як...
Не знаю, типу, як... Господи!
Добре.
Дуже вчасно, Спенсе.
-Я голодний. -Добре, візьми...
Візьми трохи чіпсів, але сильно не налягай.
Обід майже готовий.
Агов, Бене!
Просто супер, типу, маленький...
Поглянь на мене.
Стій! Гей!
Що?
Пива хочеш?
Ні, ми вино п’ємо.
Круто.
Хочеш? Мої улюблені.
Боже.
-Ні. -Але хіба ти не голодний, Бене?
Гей, друже, не всі люблять перебивати апетит.
Все гаразд?
Так, ні. Я... просто втомився.
Перепрошую, юна пані.
Що це ви таке робите?
Боже.
Що... Люсі.
Це було недоречно.
І неймовірно круто.
Дякую.
Гарно наливаєш.
Аж занадто гарно.
Для тебе, таточку.
-Ні. -Боже. Якого біса, чувак?
-Зажди. -Та що з тобою?
-Гей, постривай.
Просто покажи їм. Покажи їм.
Покажи їм!
Гей, не кричи на мого сина.
Бене, що ти робиш?
Віддай пляшечку.
Віддай мені кляту...
-Гей, Бене! -Гей!
-Ану руки забрав! -Віддай мені пляшку.
Гаразд, дивися.
-Гей, Бене! -Що?
Ти на стабілізаторах настрою. І що з того?
Зажди, вона була порожня.
Він...
Ти показав мені... Вона хотіла...
-підсипати їх... -Рука.
-Рука болить. -Боже, Бене.
Що з тобою не так? Все гаразд?
Я думав, це цукерки.
Ні, та вони з мене знущаються.
-Бене, йому дев’ять. -Ні.
Він, бляха, знущається з мене.
Він показав мені пляшечку.
Вона була порожня, гаразд? Вона збиралася підсипати їх тобі,
але він якось засипав таблетки... засипав таблетки назад.
Він якось засипав їх назад,
-щоб виставити мене... -Нащо? Щоб мене накачати?
Ти це хочеш сказати?
-Мої діти збиралися мене накачати? -Я не...
Дихай. Гаразд? Глибоко вдихни.
Сьогодні зранку вони пішли в ліс самі.
-Бене. -Що?
Саме так, вони пішли.
-Про що ти говориш? -Ні, вони вислизнули,
і я пішов за ними до руїн. І знаєте, що я там побачив?
-Ні. -Так.
Я побачив, як вони стрибають в яму. А потім я побачив
ваші маленькі поламані тільця на дні тієї бісової ями!
-Бене, стули свою кляту пельку! -Ось що...
Стули пельку.
Гаразд.
Діти, ідіть пограйте.
-Але я хочу послухати. -Люсі.
Ідіть.
Ви відпустили їх самих?
Ні. Ми їх не відпускали.
Вони просто пішли.
Вони просто... Що значить, вони просто?
Коли ми прокинулися, їх не було.
Зажди, я щось пропустила.
Коли я тобі зранку написала, чому ти не згадала по це?
Бо тоді я ще не знала,
а потім ми просто не сказали.
Ми не хотіли вас хвилювати, якщо не було про що хвилюватися.
-Марґарет, якого біса? -Я досі намагаюся зрозуміти,
як це ви примудрилися їх отак проґавити.
Вони спали. Нам їх що, до дерева прив’язувати,
-щоб захистити від ведмедів? -Ви мали бути відповідальними дорослими,
але ми прийняли хибне рішення щодо вас і вашого психічного здоров'я.
Ну добре, Томасе, годі вже.
Це наші діти, Марґарет.
Може ти, в біса, не знаєш, як це,
але було б непогано,
якби ти спробувала зрозуміти.
Добре, виходить, якщо я сама не пережила
диво народження,
то я не знаю, як наглядати за твоїми дітьми?
Ти не розумієш усієї відповідальності.
Що? Ви кажете, що діти — це не ваша історія,
бо ви живете на повну,
і так зосереджені на кар’єрі.
Та годі вам вже. Нікого ви не надурите.
Ти це серйозно?
А ви двоє прямо взірець відповідальності?
Гаразд, тобі варто зупинитися прямо зараз.
Каже пан Моральний Авторитет.
Бене, я, бляха, не жартую.
Чудово.
Добре, що ти серйозний.
Тоді ми можемо поговорити про те, що ми опинилися в цій ситуації,
бо ви двоє здали ваших моторошних дітей
-нам... -Що?
-...щоб врятувати ваш гівняний шлюб. -Гаразд, Бене.
Заждіть, точно.
Ви ж живете за півтора кілометра від батьків, так?
Дуже зручно. Значить, ви можете і їм
закинути ваших моторошних дітей, щораз як вас проб’є на груповушку.
Бене.
Так, вибач. Я знаю.
Це більше змахувало на...
-секс вдвох з половиною, так? -Бене!
-Ти що, бляха, знущаєшся? -Ні.
-Я... -Ти...
-Любий, вибач. -Кінчена ситуація.
-Вибач. -Ви всі кінчені.
Ви всі кінчені!
Еллі, мені шкода.
Вже всі карти відкрили, так?
Що?
Та ну, Бене.
Думаєш, ми не розказуємо одна одній абсолютно все?
Про твої маленькі маніакальні напади?
Еллі, замовкни.
Ти зірвався і втратив ще одну роботу.
-Еллі. -Знаєш, може справа не в втому,
що Марґарет не хоче дітей.
Може вона просто не хоче їх з тобою.
Дуже мило.
Бене.
Що сталося?
Не роби так.
Я не хотіла тебе налякати.
Трясця.
Гівно, трясця.
Припини. Добре? Забирайтеся звідси.
Народ, слухайте.
Годі з мене.
Ідіть пограйте з батьками.
Мені вже по цимбалах.
Хіба ти не хочеш дізнатися, що сталося сьогодні вранці?
Я тобі розкажу.
Якщо збережеш нашу таємницю.
Авжеж. Я нікому не скажу. Що сталося?
-Що це він сказав? -Мертві комахи.
Гей, Люсі,
я відповідав за вас,
тому я маю знати, що з вами все гаразд.
Я маю знати, що зі мною все гаразд.
-Ти це розумієш? -Звісно ж, розумію.
І я присягаюся,
краще і бути не може.
Твою дивізію.
«Твою дивізію».
Гаразд, віддай лопату.
Забери.
Забрати? Та просто віддай її.
Ну-мо, віддай.
Спенсере!
Спенсере?
Гей. Що...
Спенсере.
Гаразд, просто покашляй. Спробуй викашляти це.
Спенсере. Спенсере.
Агов, Спенсере.
Давай.
Друже, ти маєш дихати. Давай.
Давай.
Давай!
Давай, Спенсере.
Спенсере, давай. Тільки дихай.
Прошу. Давай. Прокинься.
Прошу, не роби так. Ти мене розігруєш.
-Давай! Прокидайся. -Бене?
-Боже. -Він не дихає. Пульсу немає.
Еллі!
-Еллі! Посунься. -Що робити?
Я не знаю.
-Він не... -Еллі!
Я не знаю, що нам робити.
-Що? -Він...
Що? Ні!
Ні, Спенсере.
З ним все буде гаразд?
Давай. Спенсере, ні.
Давай.
-Давай, Спенсере. -Томасе!
-Давай, Спенсере.
-Що сталося? -Давай же. Ні.
-Давай. -Таточку.
Ні. Боже.
-Ні. -Люсі, поглянь на мене.
Все буде гаразд. Все добре.
Ні.
Що сталося?
Що ти зробив?
Ні.
Я нічого не зробив. Це не я.
-Я не винен. -Що ти верзеш?
Це все вони. Це вони винні!
-Це ти винна! -Пішов геть!
-Ні, я... -Вимітайся!
Стули пельку і вали звідси!
Відколи вони пішли в ліс... Ви маєте мене вислухати.
-Забирайся звідси! -Гаразд.
Пішов геть!
Просто послухай.
Пішов геть!
Боже, ні!
Я хочу повідомити про...
Боже.
Я хочу повідомити...
Я хочу повідомити про смерть.
Алло?
Говорить Томас Хуерта.
Бен Уінслоу щойно убив мого сина.
В кінці вулиці Черчиль Роуд.
Біля дальніх будиночків.
Кілька годин?
Звісно, ми можемо зачекати. Ми будемо тут.
Марґо.
Гей. Ні. Це не я.
Гей.
Ти маєш мені вірити.
Я не знаю, що тобі сказати.
Все почалося, коли ми пішли до руїн.
Подумай.
Діти були одержимі бажанням повернутися.
«Місце, що сяє».
Вони зістрибнули вниз, а щось, що було внизу, зайняло їхнє місце.
Їх тіла все ще мають бути там.
-Бене. -Ні, я не божевільний.
Ні.
Ходімо зі мною, і ти сама побачиш.
-Ходімо. -Бене, відпусти мене.
-Ти маєш це побачити. -Пусти.
-Ні, ходімо. -Бене!
Ти тільки гірше робиш. Що це доведе?
Ти маєш мені вірити. Ти маєш бути на моєму боці.
Гаразд, ходімо. А якщо там нічого немає, що далі?
Що тоді будемо робити?
Вони були там.
Марґарет, вони були там.
Марґарет, прошу.
Не треба так на мене дивитися.
Там ніц нема, Бене.
Ні, я знаю, що я бачив. Вони були там, гаразд?
Та просто... бляха, там!
Гаразд, добре.
Я можу спуститися вниз і...
Що за чортівня?
Добре.
Ладен закластися, їх якась тварина відтягнула.
Щось сталося!
Є щось, що я поки не розумію,
-але зрозумію. -Бене.
Ні! Я зрозумію, і тоді ти побачиш.
Бене! Просто припини!
Всі докази у тебе перед очима, і навіть тепер ти не можеш визнати,
визнати хоча б на коротку мить,
що ти можеш помилятися!
Все, що відбувається... це тільки у твоїй голові!
Я знаю, що бачив.
Ти маєш мене почути.
Бене, Спенсер мертвий.
Він мертвий.
І це не через якусь стару будівлю, чи дірку в землі.
Це тому, що твої дії, вони мають наслідки.
Твої діЇ... Це все ти.
Тільки ти.
То ось воно як?
Ага, ось воно як.
Бене.
Ми маємо повернутися і...
з усім розібратися.
Але,
коли ми будемо там...
ми можемо і далі говорити.
Бене, прошу, заради мене.
Давай повернемося разом.
Тобі варто бути із батьками.
Все гаразд.
Він просто грає.
Люсі, серденько...
Показати тобі фокус?
Звісно.
Люсі, думаю, нам варто лишатися з твоїми батьками біля будиночку.
Я скоро по них прийду.
Що?
Зараз я хочу пограти з тобою.
Серденько...
Я хочу показати тобі дещо в лісі.
Люсі.
Я хочу показати тобі дещо в лісі.
Будь ласка?
Серденько.
Я залишу тебе на хвилинку, добре?
Люба, я повернуся за хвилину.
Скоро буду.
Гей.
Ану відійшла від неї, Марґарет. Люсі, негайно підійди до мене.
-Але... -Вона тільки хотіла...
Не треба мені розказувати, чого вона хоче.
Я піду перевірю, як там твоя мама.
Будь сильною, добре?
Таточку?
Все гаразд?
Можна я покажу тобі дещо в лісі?
Еллі?
Еллі!
Томасе?
Хто там?
Та щоб його.
Давай, Бене.
Бене, візьми трубку.
Еллі?
Боже!
Еллі!
Еллі, що...
Боже, що сталося?
Що сталося?
Боже.
Спенсере?
Спенсере, що ти зробив з мамою?
Хочеш пограти у гру Марґарет?
Обіцяю, буде весело.
Ти будеш Божевільною Королевою.
Я навіть дам тобі фору.
Знаєш, що станеться, коли ми упіймаємо Божевільну Королеву?
Я ж так тобі і не сказала.
Один.
Два.
Три.
Чотири.
П’ять.
Шість.
Сім.
Вісім.
Дев’ять.
Десять.
Хто не сховався,
начувайся!
Голову з плеч.
-Вона мертва. Вони вбили її. -Тихіше.
Повільніше. Ви пані Хуерта?
Ні. Вона мертва. Вони вбили її.
-Ви мене не слухаєте. -Я отримала виклик про мертвого хлопчика.
Це пані Хуерта померла?
Ні, він не помер. Він повернувся і вбив її.
Послухайте, мені потрібно, щоб ви зробили глибокий вдих, добре? Просто дихайте.
Це вони. Це довбані діти.
Нам треба негайно сісти у вашу машину.
Ну добре, пані. Чому б нам не зайти всередину, і ви покажете мені
що сталося? Все буде добре.
-Ми з усім розберемося. -Я не хочу туди заходити.
-Вона там. -Пані Хуерта?
Ні, це її діти.
Вона лежить мертва в спальні.
-Гаразд. -А тепер її...
Взагалі-то, чому б вам не побути тут, добре?
Я піду зайду і все перевірю, подивлюся, що до чого і...
Будьте тут.
Не ворушіться.
Нікуди не йдіть. Я скоро повернуся.
Та до біса це все.
Гаразд. Зупиніться, пані.
Добре?
Там багато крові. Ваша правда.
Але там немає мертвого хлопчика, і мертвої жінки там теж немає.
Це неможливо. Я...
Послухайте, мені потрібно, щоб ви поїхали зі мною до...
Марґарет.
Де ти?
Виходь, де б ти не ховалася.
Всі вільні.
ТОМАС ВИКЛИК - МОБІЛЬНИЙ
Бене?
Бене, де ти?
Марґарет.
Боже.
Добре.
Гаразд, треба іти.
-Що? -Нам треба іти.
Вибач, що я не слухала тебе. Все, що ти казав, — правда,
-тож, нам треба іти. -Ні. Чого б це?
Бо вони намагаються нас убити.
Ні, воно прекрасне.
Раніше я не розумів, чого дітей так до нього тягнуло,
але тепер... розумію.
Я знаю, чому вони стрибнули вниз.
І гадки не маю, про що ти, але зараз нам треба іти.
Місце, що сяє.
Ти теж можеш його побачити.
Я не...
Я не хочу його бачити.
Я хочу піти, Бене.
Нікуди іти.
Думаю, нам варто осісти.
Створити сім’ю.
Раніше ти за нас вирішувала,
але тепер... вирішую я.
Ці кляті тварюки намагаються нас убити!
Ми навіть не знаємо, де Томас.
Ці тварюки, вони вбили Еллі.
Вони ще юні.
Вони навчаться. І ми всі можемо бути разом.
Всі ми.
Це відчуття зв'язку, яке ти шукала.
Бути частиною чогось більшого.
Я його знайшов.
Я можу показати тобі.
Я не знаю, що ти таке, але ти не Бен.
Ти побачиш.
І ми наробимо ще більше таких як вони.
Ми зробимо більше.
Зробимо їх разом.
Марґарет.
Ні.
Просто відпусти мене.
Відпусти мене.
Тікай!
Марґарет!
Переклад субтитрів: Ярослава Іваненко