Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Znáte ty sny, které máme celý život?
Můj se zítra splní.
Vezmu bílý plášť a poprvé budu se cítit jako skutečná doktorka.
Ahoj. Jmenuju se Lulli, ale můžete mi říkat…
nejšťastnější studentka medicíny na světě.
O tom být doktorkou sním už dlouho. Nikdo tomu nevěřil.
Říkali, že jsem blázen.
Možná dokážu být blázen i doktorka jako každý jiný.
Nevím, jestli si mám objednat něco normálního, nebo burger.
Musím s tebou mluvit.
Do toho, zlato.
Asi toho nechám.
To ne! Nezačínej zas!
Víš co? Zapomeň na to. Pojď sem.
Ten večer jsme se měli bavit,
ale byl to začátek nejpodivnějšího zážitku mého života.
Naprostá záhada.
Proto vás žádám, abyste pozorně poslouchali,
což je dost ironie, a brzy zjistíte proč.
Slaninu, to ne!
Možná se sýrem.
Už si můžeme promluvit?
Nevím, Diego.
Nech toho.
Ty to nechápeš. Končím se školou.
To říkáš, co ses vrátil z Kanady.
- Chceš tam bydlet s mámou? - Ne. Už jsem ti to říkal.
I podle ni bude nejlepší, když vystuduju tady
kvůli tátově praxi a jeho pacientům.
Jo, souhlasím.
Myslíš, že mají ricottu?
Odskočím si.
Co se děje?
Moje noha. Bolí to, co jsem se vrátil, pamatuješ?
- Jo. - Už to mám i ve stehně.
Jasně! To je nápad! Co kdybych si dala kuřecí stehýnka.
- Nechte si chutnat. - Díky.
Burger nakonec nic?
A co ty? Otevřel jsi Paole své srdce?
Lulli…
Paola je naše vedoucí stáže. Ale aspoň mě poslouchá.
To ti přeju, Diego!
Úžasný.
Víš proč?
Už mě to tvoje drama nebaví.
Promiň, ale už toho mám plné zuby.
- Jestli chceš skončit, udělej to! - Vážně?
Jestli ti to dělá takový problém, možná ti není souzeno být doktor.
Promiň, to jsem neměla říkat.
Ale řeklas, ne?
Poslouchej…
Vážně tě obdivuju. Ne každý je tak odhodlaný jako ty.
Prožívám svou nejhorší krizi, a podle tebe je to drama.
Chci si postěžovat, ale tebe zajímá jen co si objednat!
- Posmíváš se mi! - Uklidni se!
Možná bychom to měli…
- Polož to! - Lidi, jste v pohodě?
Slyšela jsem vás křičet až odtamtud.
- Vše v pořádku? - Jo.
Co je, Diego?
- Jsou v tom krevety? - Jasně, proč?
Ale ne! Alergická reakce.
Záchranku! Zavolejte záchranku!
Bože!
- Pomozte mi někdo! - Z cesty!
Sakra, Diego,
proč jsi neřekl, že jsi alergický na krevety?
Říkal jsem ti to tisíckrát, Lulli.
- Nebylo to na buráky? - Ne, na buráky alergický nejsem.
Promiň.
Budeš v pořádku.
Mám skvělý nápad na oslavu našeho prvního výročí.
Lulli.
Aspoň jednou mě poslouchej.
Ano?
Je konec.
Co?
Mezi náma, Lulli.
Je konec.
Lulli!
Co?
- Zlato… - Co, mami?
Víš, kolik je hodin?
Proboha!
Kruci!
Neuvěřitelné!
Kdo se sakra rozejde v sanitce?
- To slyším poprvé. - Mami, teď nemám čas.
Musíme si promluvit.
- Vypadáš hrozně. - Jak to myslíš?
Vůbec jsi nespala. Dnešek je pro tebe hodně důležitý.
Jsem na tebe moc hrdá. Táta by byl taky.
- Víš, jak jsi říkala, že budeš doktorka? - Pomoz mi.
- Pozor na oběd. - Pozor na plášť.
Jak jsi mohla zapomenout, že je Diego alergický na krevety?
Hrozně moc mluví, člověk si nemůže zapamatovat všechno.
Lulli.
- To přece nemůžeš říct! - Čau, mami.
Do prdele…
Dobré ráno!
Spěchám, Julio.
Zase se mi rozbilo auto. Nespal jsem a nemohl jsem ho odtáhnout.
- Byla to hrozná noc. - To mi povídej!
Pak můžeme něco podniknout.
- Dobré ráno, Miriam. - Dobré, Julio.
Hej!
Hej, počkejte!
Bože!
Ale ne! Musím vstát.
Prosím, vstaňte někdo, ať nemusím já.
Někdo vstaňte, prosím!
Posaďte se, paní.
Šly tři opice, do porodnice, do jakého čísla šly…
Ví vůbec někdo, čím chce být?
Já ano.
- Pověz, Lulli. - Budu doktorka.
Chirurg.
Proč chceš tak složitou práci?
Chci pomáhat lidem a chci, aby na mě rodiče byli hrdí.
Nemáš ani tátu!
A tvoje máma peče dorty pro chudé lidi!
Sklapni!
Tati, vím, že posloucháš.
Vždy jsi říkal, jak důležité je chodit včas.
Pořád se tím řídím.
Jako bys tu byl.
Těm, kteří to mají snadné, je to jedno.
Ale kdo tvrdě dře, čas neztrácí.
Moc mi chybíš.
Dobré ráno! Připravená na první den?
- Jak je? - Fajn. Zrovna jsem vstala.
No tak, usměj se!
Diego tu hádám není. Skončil, ne?
Vteřinku.
- Chápu. - Ano.
Stává se to každý den.
- Asi ne. - Tím jsem si prošla.
Jdeme.
Počkej!
Čau!
- Čau. - Ahoj.
Počkej! Jsi moc rychlá.
Věci si můžete odložit do skříněk.
- Cítíš se líp, Diego? - Jo, díky.
- To bylo děsivé. - Jo.
Pospěš, Ricardo.
Jak se máš?
Dobře.
Myslela jsem, že nepřijdeš.
Nakonec končit nebudu.
Kvůli Paole?
Ne, kvůli mně.
Můžeme začít?
Všimněte si, že tahle strana se hýbe.
Všichni tu chcete pracovat, že?
Všichni chcete být chirurgové.
Dám vám radu.
Co se týče chirurgie, péče o pacienty a diagnóz,
doktoři nejsou dobří, když pacienty neposlouchají.
Slyšíte mě?
Studenti nejsou dobří,
když neposlouchají svého oblíbeného profesora.
Jdeme?
Jste tu všichni? I tady je to těžké.
Ale pořád se musíte hodně naučit,
než něco uděláte bez lékařského dohledu.
Je to jasné?
- Ano, doktorko. - Rozhodně.
Převezu pacienta z postele tři na rentgen.
Tohle je oddělení 1.
Tady zůstávají nedávno přijatí pacienti.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Pane José, jak se dnes cítíte?
- Je mi dobře. - Jedl jste?
Ano, dvakrát. Nic jsem necítil.
To je skvělé.
Jen mě bolela hlava, ale…
Vidím, že horečka ustupuje.
Mám bolesti. Strašně to bolí.
Promiňte. Vteřinku, prosím.
Lulli.
- Má bolesti ledvin. - Co jsem zrovna říkala?
Dáváš vůbec pozor?
Doktor se o něj postará.
Ale jsem tu já.
Ty jsi doktorka?
Tak vidíš.
- Ale Paolo… - Podíváme se.
Co bys dělala, kdybys byla doktorka?
Dala bych mu lahvičku Metamizolu.
Zkontrolovala jsi, jestli na to není alergický?
Ne.
Tohle není sranda, Lulli.
Já vím. Už se to nestane.
Musíte pochopit, že než začnete jednat,
musíte zkontrolovat pacientovy záznamy
a vyslechnout si je.
Oscar Ferreira de Souza, šedesát let, nesrozumitelná řeč,
ztráta rovnováhy a nedostatečná pohybová koordinace.
Nadměrné pití?
Přesně, Eleno. Byl to alkoholik.
Gratuluju, Eleno.
Tomu nevěřím!
A neměla bys, Vanesso.
Co bychom měli vědět?
Říká, že s pitím před rokem přestal.
Takže jaká je diagnóza?
Jaký postup navrhujete?
Že by encefalitida?
Mohla by, ale ne.
Tak řekni, Paolo!
- Mrtvice! - Mrtvice!
- Ovlivnila mozeček. - Mozeček.
Dobrá práce. Oba to máte správně.
Přijďte udělat MRI a potvrdit diagnózu, ano?
Kéž by tady byl můj syn.
- Mám mu zavolat? - Zavolám, jestli chcete.
To nemá cenu.
Nezvedl by to.
Nebojte, pane Oskare.
Nebojte, jsem tady.
Jsme tady, ano?
Páni.
Vaše oči…
máte je jako můj táta.
Stejná barva, stejný tvar.
Lulli.
Nehýbejte se, pane Oskare.
Jestli něco ucítíte, zmáčkněte tlačítko a přestaneme.
Budeš mě ignorovat?
- Soustředím se na svou práci. - Chováš se jako malá.
A ty? Pálíš za učitelkou.
Vážně? Žárlíš na Paolu? To je k smíchu.
Promiň, Diego, ale nejsem nejlepší posluchač, že?
Lulli, já to nechápu. O co ti jde?
Měl bych být na tebe naštvaný ne kvůli žárlivosti,
ale protože jsi mě málem zabila.
Ale neumřel jsi.
Ráda bych se věnovala testu, Diego. To doktoři dělají.
Ale možná ti to vážně není souzeno, co?
Jako vážně?
Co se děje?
- Obrazovka nefunguje. - Jo.
Zavolám někoho z IT.
Na nic nesahejte, dobře?
Fajn. Hned jsem zpět.
- Neměli bychom ho vytáhnout? - Klid, přijde ten ajťák.
Co když se něco stane?
- Co když je mu zle? - Zmáčkne tlačítko.
Jak víš, že bude fungovat?
- Diego, světlo bliká! - Mají tu generátor.
Když je obrazovka rozbitá, není tlačítko taky?
Uklidni se. Doktor hned přijde.
Podívej! Hýbe se.
Pohnul nohama. Jdu tam.
Lulli, ne!
Lulli!
- Jste v pořádku, pane? - Nesahej na to!
Lulli…
Probouzí se.
Bude v pořádku.
Pokud ji Paola nezabije, že?
- Cože - Co?
Neříkala jsi něco?
Ne, ale právě ses probudila. Byl to asi jen sen.
Jo.
Vanesso, je pan Oscar v pořádku?
Stalo se mu něco během MRI?
Ne během MRI, ale měl mrtvici.
- Měla jsem mrtvici? - Ne, on!
- Jsi v pořádku. - Super.
Jak to jen jde. Vzali jsme tě pozorování.
A co Diego? Kde je?
Je přímo tady.
Lulli.
- Ano? - Nejsem drbna.
- Jsi. - Nejsem… Dobře, jsem.
Stará se o něj Paola.
Já to věděla.
Teď s ním mluvit nebudu.
Proč?
Jak proč?
Řekne, že to byla moje vina, Vanesso!
A byla?
Jasně!
Samozřejmě. Znáš mě.
Víš, že Diega nikdy neposlouchám.
Ale, Lulli…
No co?
Počkat.
Pověz mi něco.
Myslíš, že mě Paola vyloučí?
Panebože, byla jsem tak nezodpovědná!
Vanesso, má skvělou příležitost zbavit se mě a randit s Diegem!
Lulli, klid, říkáš nesmysly.
Jsi rozrušená. Odpočívej.
To se nestane, jasný?
- Dobře. Co? - A Paola je dost mimo Diegovu ligu.
Cože?
Co?
- Co? - Co?
Cos to řekla?
Nic.
Myslím, že by sis s ní měla promluvit a vysvětlit jí, co se děje.
A promluvit si i s Diegem.
Váš vztah je hrozný chaos.
To stačí, lidi. Prostě už odtrhněte tu náplast!
Jakou náplast?
Vanesso, myslíš, že Diego chodí s Paolou?
Jasně že ne.
Rozhodně.
- Slibuješ? - Slibuju.
Jasně!
Nechci jí lhát. Chudinka.
Chceš mi dát pusu?
- Vanesso… - Co je?
Je mi divně.
To vidím. Chceš, abych…
Zavolám Paolu.
Ještě nejsi doktor, Diego.
Doktorko, Lulli se probrala.
Skvěle. Musím si to vyjasnit.
Diego, ty se zotavuješ.
Jen si odpočiň, jo?
Nesmím zapomenout, jednu 10 ml lahvičku…
Jdeme.
Virgínie, potřebuju víc OOP.
Zrovna tu byla, přísahám.
Doktore Cláudio, volají vás…
Děkuji. Uvidíme se příští týden.
Na shledanou.
- Lulli, jsi v pořádku? - Jo.
- Pojďte dál. - Dobré ráno, pane doktore.
Zdravím, pane Oskare.
Dobrý den, slečno. Jak se máte?
Bála jsem se o vás.
Něco takového už jsem dlouho neslyšel.
Odpočívejte.
Všem tady záleží na tom, aby se vám udělalo líp.
Já vím, doktorko. Moc vám děkuju.
Medicína nevyléčí všechno.
Dobré odpoledne.
Musím jít.
- Nashle. - Nashle.
- Lulli! Ježíši! - Ježíši!
- Jsi v pořádku? - Jasně. Mám se skvěle.
Vypadáš divně.
Musím najít Ricarda.
Je v laboratoři 403.
Kdo?
Ricardo! Co…
Čau, Eleno.
Ale všichni tě hledají.
Přidám tam koriandr.
A co že ho nemá rád? Ani si toho nevšimne.
Říkala jste něco?
Ne.
Sakra! Kéž bych mohl, poslal bych šéfa do háje…
Parchant!
Co to dělá? Je cvok?
Pardon!
Je moc hezká, ale to chmýří musí pryč.
Bože…
Nikdo nechce vstát.
Už ani necítím nohy!
Vstane někdo, aby si ta dáma mohla sednout?
To jsem se lekla!
Tak pojď!
Odpal to!
Máš!
Dobrý! Takhle se hraje!
Tam!
Běž! Jo!
Teď já.
Dobrý!
Hotovo!
- Tady! - Běž!
- Pojď sem. - Jdeme!
Běž!
Ano. Další.
Běž!
To je ono!
Dělej, Maxi!
- Auvajs! - Bože!
- To zvládneš, Maxi, ne? - Soustřeď se!
Teď ty, Julio!
- Do toho. - Běž.
Do toho, Julio! To bylo skvělý!
Soustřeď se!
Start!
Paráda!
Skvělý, chlape!
Moc pěkný!
Zpátky s tím!
Jo!
Ber to!
To je ono!
Máš!
- Gratuluju! - Skvělé!
A je hotovo. Dobrej trénink!
Byls skvělej.
- Díky. - Jde nám to.
Julio!
- Co se děje? - Hráls skvěle.
- Čau, Julio! - Ta holka tě motivovala.
Čau, Julio. Budeš v základní sestavě.
Já? A co Max?
Zbláznil ses? Lítáš vysoko!
Ale finále je skoro tady, trenére.
Přesně tak. Nějaký problém?
Jo, moje lýtko.
Pořád to trochu bolí.
- Asi to mám podvrtnuté. - Tak to zaleduj a uvidíme.
Maxi, budeš v základu. Benício, ty budeš střídat.
Julio, ty si s tím někam zajdi.
Super, díky.
To je ale překvapení!
Co tu děláš? Neměla bys být v nemocnici?
Ano.
To bych měla.
Jsi zraněný?
Bolí mě lýtko. Nic vážného.
Hráls skvěle.
Můžu?
Jistě, doktorko.
Podívej se.
- Tady? - Jo, přímo tam.
Au!
Všimla si toho?
Myslela jsem, že chceš hrát.
Chci, Lulli.
Ale nemůžu kvůli lýtku.
Být ve finále v základní sestavě?
V přeplněné tělocvičně, kde mě všichni sledují a hodnotí?
To ne. Ani náhodou.
Au!
Co máš za problém? Nejsi doktorka?
Ještě ne.
A ty nejsi zraněný.
Jo, ty chytrá?
Copak víš, jak mi je?
Vím.
Vím přesně, jak se cítíš.
Jak?
No právě. Nemám zdání.
Čtení myšlenek neexistuje.
Takže jsi fakt zraněný.
No jasně!
A ty hlasy mám v hlavě?
Určitě.
Musí to být tím šokem. To brzo přejde.
Jo.
Ale ne. Podívej.
Ahoj, voláte Lulli. Teď nemůžu mluvit.
Promluv si s ním.
- Já nevím. - Chceš mě vyděsit k smrti?
Klid, mami, nic mi není.
- Ahoj, tetičko! Můžu? - Jen pojď.
Proč jsi nezvedala telefon?
Vypnula jsem ho.
Dívala jsem se na trénink. Že, Julio?
To je pravda.
Nemohla jsi zavolat? Představovala jsem si hrozné věci.
Mami, nemusíš být tak dramatická.
Ale, Lulli…
Odhání mě.
Ne, neodháním tě.
Nechtěla jsem tě vyděsit.
Ale neudusit mě by bylo fajn.
Poslouchej ji. Teď je doktorka.
Ale pořád je to moje holčička.
I když je mrzutá a nebaví se.
Je to moje vina.
Mami, víš, že jsi ta nejlepší máma na světě?
A ty jsi dokonalá dcera!
Pořád jsi sama. A ze života jsi zatrpklá.
Ale, mami.
Všechno, co mám, mám díky tobě.
A za moje chyby si můžu sama.
Utéct z nemocnice byla velká chyba.
Počkat. Kdo ti řekl, že jsem utekla?
Měla jsi hroznou nehodu.
Omdlela jsi a mohla jsi umřít!
Pak ses probudila dezorientovaná a utekla jsi z nemocnice.
Jak jsi to mohla udělat?
Mami, kdo ti to řekl?
Slíbila jsem, že to neřeknu.
Já tu Vanessu zabiju!
Tvoje jídlo je čím dál lepší.
Pojď sem, Julio.
Proč spolu zase nechodíte? Tak moc vám to spolu slušelo.
Byli jsme děti. Lulli je na můj vkus příliš panovačná.
- To by nešlo. - Jo.
- Julio! - Vidíš?
Musím jít.
Teta Miriam říkala, že bychom spolu měli chodit. Dobrý, že!
Čemu se směješ?
Čemu se směju? Víš, že to nejde.
Proč, Julio?
Mluv.
Protože jsem cvok? Jsem panovačná? Chladná a odtažitá?
- Řekni! - Ne! Co?
Nic takového.
No…
Jsi moje nejlepší kamarádka.
Jsem gay, jasný?
Jsi gay?
Co?
Jistěže ne, Lulli!
Jak to, že jsem si toho nikdy nevšimla?
- Jsem hrozná kamarádka! - Nech toho, nejsem gay!
Jsi blázen! Potřebuješ pomoc!
Tak jo.
Přísaháš, že jsi hetero?
Raz, dva, tři, čtyři, pět,…
Přísahám!
Ne. Počkat. Počítals do pěti, abych ti nemohla číst myšlenky?
Panebože!
Umíš číst myšlenky.
Jo!
A ty jsi gay, Julio.
Nikomu to neříkej, prosím.
Jasně! Spolehni se. Nikomu to neřeknu.
Ale jen když budeš přísahat, že nikomu neřekneš moje tajemství.
- Samozřejmě! - Lulli, někdo za tebou přišel!
Nikomu neřeknu, že umíš číst myšlenky.
- Kde jsi byla? - Zavři dveře!
Líbali jste se?
No tak, Vanesso!
Co to do tebe vjelo?
Lulli umí číst myšlenky.
Počkej. Cože?
- A Julio je gay! - Cože?
- Sklapni! - Zbláznili jste se?
Pojďme ven.
- Skvělý nápad. Tvoje máma to uslyší. - Jdi už!
- Páni, na té fotce vypadám hrozně. - Vanesso, dělej!
Tohle se děje jen ve filmech.
To nic. Chvíli mi trvalo tomu uvěřit.
Dobře, tak co si teď myslím?
Ukaž…
Počkej, „A, E, I, O, U“? No tak!
- Přesně tak. - Velké přemýšlení, že?
No tys počítal od jedné do pěti.
To není jediná myšlenka, kterous slyšela. Slyšelas to a řekla všem.
Hej!
Takže teď je Vanessa „všichni“.
Julio, dej mi pokoj.
Vyzradila jsem to, protože tys vyzradil to moje.
Dost o mně. Změňme téma.
Nechce mluvit o svém osobním životě.
Ne.
Takže, Julio, ty jsi gay!
O tom nejde nemluvit.
A já myslela, že můj gaydar funguje.
Je to na prd.
Proč to pořád tajíš? Proč to nechceš říct?
Proč? Jsou tu tisíce důvodů.
Zvlášť když je teď všechno divné.
A v mém případě je to ještě horší, protože miluju volejbal.
Ale je to dost sexistické a homofobní prostředí
se spoustou fanatiků.
Není to snadný.
Jo, chápu.
Souhlasím, že bys to měl tajit.
A co to falešné zranění nohy? Jak dlouho o tom budeš lhát?
- Řekneš to mámě? - To asi ne.
Aspoň prozatím.
Už tak má spoustu starostí. Nechci to zhoršovat.
Chci ale vědět, jak se toho zbavit.
To je všechno.
Zbavit se čeho?
Čeho asi? Čtení myšlenek, Vanesso.
- Ne! - Hm?
Lulli, dostala jsi dar od Boha, je to požehnání!
Zbavit se ho může být i hřích.
Přemýšlej o tom.
Můžeš mi pomoct zjistit, jestli se Ricardovi líbím.
A můžeš zjistit, co cítí Paola.
Teď s tebou musím souhlasit.
- Máš pravdu. - Já vím!
Ani vám nemusím číst myšlenky, abych věděl, že jste úplně šílené.
Počkej.
Dokáže Diego číst myšlenky jako já?
To zjistíme jen jedním způsobem.
Číst lidem myšlenky… Já ti nevím.
Podívej se!
To je Dr. César?
Diegův táta sem nikdy nechodí.
To není možné. Moment.
Možná je Diego vážně zraněný.
Jo. Ale vypadá dobře.
Očividně mluví s Paolou.
Viděl mě!
Jde sem.
Co mám dělat? Pomoz mi.
Já nevím. Ty jsi tady superhrdinka.
- Měj se. - Lulli!
- Vanesso! - Lulli!
- Včera jsi zmizela. - Vypnula jsem si telefon.
Určitě proto, aby ses učila. Ani šok tě nerozhodí.
Ano.
A co ty?
Jsi v pořádku? Cítíš něco?
Mám se skvěle.
Co? Proč na mě tak koukáš?
Hádej.
Já se snažím.
Dobré ráno!
Už chápeš, proč jsem se na tebe tak díval?
Ne.
Miluju tě.
Co?
Ty se nezlobíš?
Proč bych měl?
Bože…
Dobře.
To se vlastně nestalo.
- No… - Lulli?
- Můžeme si promluvit? - Jistě.
Počkám nahoře.
Tak jo.
Musím jít.
A ještě něco.
Vím, kde oslavíme naše roční výročí.
- Je to překvapení. - Tak jo.
Jen počkej.
Jak se máš? Cítíš něco?
Ne, nic. Jsem úplně v pohodě.
Skvěle.
Lulli, řeknu ti to na rovinu.
Diego má vzácný typ amnézie.
Co?
Vaše testy dopadly dobře, ale…
zapomněl na včerejšek a na to, co se stalo před tím šokem.
- Jen včerejšek. - Věřím, že ano.
Volala jsem Césarovi, jeho otci, protože jsem měla strach.
Dle něj jde o lehké zranění, o dočasnou záležitost.
Ví Diego o té amnézii?
Ví, že si ze včerejška moc nepamatuje.
Diego…
Mám o něj strach.
Lulli, dostala jsi dar od Boha.
A můžeš zjistit, co cítí Paola.
Podle mě je to krásné.
Je krásné, když profesorce záleží na studentech.
Lulli, Diego má velké výhody.
Ale je tak ztracený, zmatený…
Vyrostl bez lásky.
Já vím.
Je to skvělý chlapec.
Chudák, že má takového otce.
Znám ho od dětství, takže za něj cítím zodpovědnost.
Je pro mě jako syn.
Dohlédnu na něj a budu ráda, když pomůžeš.
Ano, jistě.
Pojďme.
- Takže? - Hm?
- Tak co? - Co?
Diego. Je blázen?
- Chodí s ním Paola? - Pojď sem.
Paola ho bere jako syna.
- Jasně… - Vážně.
Diego má vzácný typ posttraumatické amnézie.
Nepovídej!
Neví, že jsme se rozešli.
Řekneš mu to?
Já nevím. Nevím, jak zareaguje.
Přečti mu myšlenky.
O to jde, u něj mi to nejde.
Nejde.
Neříkej mi, že tvé schopnosti už mizí!
Počkej.
- Zjisti, jestli se líbím Ricardovi. - Vanesso, ne!
Dobře. Ani když…
Ne, neudělám to!
Chápu, slečno Etický kodex.
Aspoň tvoje schopnost funguje.
Vanesso, neříkej tomu „schopnost.“
- Ale čteš myšlenky. - Nemůžu…
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
- Máš se? - Jo.
- Jak je, Vanesso? - Ahoj, Diego! Jak se máš?
Fajn.
Nemusíš takhle mluvit. Byl to jen šok.
Mám pocit, že na něco zapomínám, ale nic mi není.
Nejsem blázen, jasný?
Jen do Lulli.
Rozkošný.
Je úžasnej, holka.
Neříkej mu to. Užij si to.
Teď mi pomoz odehnat tu tuctovku od mojí lásky, jo?
Vážně.
Děkuju!
Vanesso, mohla bys mi sundat ruku z…
Jen jsem ti čistila doktorský plášť.
Nevychovanče!
Jsou tu všichni?
Počkejte na mě na klinice.
- Jaké je vaše příjmení? - Haragušiku.
Špatně spím. Jsem pořád unavená.
Měl jste transplantaci obočí?
Jistěže ne!
Není mi dobře.
Dobré ráno, Maro.
- Zdravím. - Dobrý den.
Mara Haragušiku. Je jí 36 let.
No, s těmi příznaky a anamnézou…
Má mononukleózu.
Takže všichni souhlasí?
Jak se cítíte?
Byla jste v kontaktu s kočkami?
Já nemůžu, jsem na ně alergický.
Promiňte, musí odpovědět ona.
Pardon.
Byla jste v kontaktu s kočkami?
Ne, samozřejmě, že ne.
Zbláznila ses? Tohle bude konec mého vztahu.
Jste si jistý?
Jak to pozná? Vypadá to přirozeně!
Maro, v sázce je vaše zdraví.
Fajn.
Byla jsem u koček.
Byla jsem s přáteli na večeři…
u bývalého přítele, ale Geraldo nic neví.
Je příliš žárlivý.
Toxoplazmóza.
Lulli má pravdu.
Juchů! Zásah!
Vanesso, jsme v jednom týmu.
Jistě, doktorko. Omlouvám se. Přehnala jsem to.
Jak jinak.
To není možný, holka!
Proč máš tu schopnost až teď?
Jak jsi zjistila, že pacientka lže?
Šestý smysl.
Další pacient je Jean Azevedo, 54 let.
Lulli, jaká je tvá diagnóza?
Únava. A vypadávání vlasů.
Hypotyreóza.
Perfektní.
Jo!
Všichni souhlasí?
Co myslíte, že Lulli udělala, že uhodla tolik diagnóz správně?
Je to génius a moje kamarádka.
Sorry, lidi.
To je záhada. Jak může být tvoje kamarádka génius?
Ale, Eleno…
Co myslíš, Lulli?
Že jsem je… poslouchala.
Přesně tak!
Všichni už můžete jít.
Uvidíme se zítra.
Lulli.
Jsi v pořádku?
Jo, jsem.
- Jen jsem unavená. - To chápu.
Dnes jsi zněla jako celá série Dr. House.
- Chceš svézt? - Není třeba. Jdu za Juliem.
Musím s ním mluvit. O kamarádských věcech.
- Dobře. Tak pak? - Jo.
- Co? - Už nesnesu čtení myšlenek.
Ježíši…
Co?
- Já už to nevydržím. - Proč?
Lidé mají právo rozhodnout, co chtějí, aby druzí věděli.
Je to jako by mi vybuchla hlava!
- Už to dál nesnesu. - V klidu, dýchej.
Jsem tady. Klid.
Jsme vědci, ne? Budoucí lékaři?
Tak to berme vážně.
Někam tě vezmu a vyřešíme to.
Pojď se mnou.
No pojď.
DUCHOVNÍ PORADNA
Lulli?
Zavři oči.
Lulli?
Zavři oči.
Nech energii proudit.
S láskou a intenzitou.
Čtu Lulliiny myšlenky.
- Baví ji to? - Ne.
Chce tu Rominu zabít. A toho, kdo ji sem přivedl.
Co vidíte?
Jsi velmi rozrušená.
Páni!
A pohledný muž.
Hodně.
Diego je fešák.
Dovol vesmíru,
aby ti vstoupil do života.
Dobře, ale nevím, co to znamená.
Samozřejmě! Protože v nic nevěříš.
Neposloucháš ostatní.
Máš vážný problém.
A pociťuješ strach,
protože si myslíš, že je to navždy.
Ano.
Ale jsem tu kvůli nějakému problému.
To je snadné.
Co je to? Co to děláte?
Chci číst z tvé dlaně.
Když chce číst z dlaně, tak to je už…
Lulli?
Podej mi ruku.
Soustřeď se.
Vidím spoustu zmatení.
Co je s tebou, zlato?
Čtu myšlenky.
Je to blázen.
Ne. Nejsem blázen.
Řekla jsem, že čtu myšlenky.
Jistěže ne!
Úplně bláznivá, Macarena.
„Macarena“? Vážně?
Pusť mě. Jsi čarodějnice. Jsi polda!
Kde máte přízvuk?
Přestanu všem lhát!
- Opravdu? - Ano!
To asi nezvládnu!
Ale zvládnete. Jdeme! Vanesso, Julio!
Ne, pracuj se mnou! Budeme bohaté!
- Beru i kartu. - Ne!
Představ si svůj talent s mým charismatem! Zavolej, až si to rozmyslíš!
- Nastup už, zatraceně! - Jsem ohromená. Ty seš něco.
- Co to děláš? - Přestaň!
Nechci nic slyšet. Pochop to, prosím tě.
Budeme muset tlačit.
- Zase? - To auto je vždycky rozbité!
- Počkej. Podívej… - Ven.
Podle mého skromného názoru se s tímto darem dá žít.
Přestaň tomu říkat dar! Nepřečtu jedinou mysl, kterou chci.
A myslím, že bys Diegovi měla říct pravdu.
Nech toho! Už jsem zmatená dost. Roztlačíme auto a jedeme domů.
- Dovnitř! Tohle je naše šance! - Dovnitř!
Zavři dveře!
Ano, tady jsme zpívávali.
- Podívej, kdo tam je. - Kdo?
Ahoj, zlato.
- Julio! - Ahoj, Diego.
- Vanesso. - Ahoj.
- Je ti líp? - Proč?
Nebylas unavená?
Trochu, ale s tebou už je mi líp.
Jo, jasně.
- Diego, jak se máš? - Dobře, a ty?
No… Je tu Ricardo?
Jo, on…
Tamhle je.
S Elenou.
Vtipné.
Vteřinku, prosím.
- Vanesso! - Čau, Jaque!
- Jak je? - Jak se máš?
Už je to dlouho. Jsi v národním týmu?
- Ne, chvíli to potrvá. - Ano.
A je zraněný. Copak jsi neslyšel?
Je to vážné, že, Julio?
Poslouchej své tělo a odpočívej.
Ano, tělo nelže.
- Nelže, že? - Jasně.
A musíme naslouchat naší mysli.
- Jasně. - Jo.
Podívám se kolem. Je to tu super.
Ano.
Ahoj, Ricardo!
- Čau. - Jak je, Eleno?
Fajn.
Co je s ní?
Bude muset odejít ze školy.
Cože? Ale to je…
hrozná zpráva.
Opravdu špatná zpráva.
Ano. Chudinka je zničená.
A co tvoje srdce, Ricardo?
To je běžná otázka.
Ahoj, lidi!
Ahoj, Julio. Co je? Promiň, Julio. Tohle je Ricardo.
- Čau. - Čau, těší mě.
Takže…
- Proč nepiješ? - Co?
Jsi nemocná nebo tak něco?
Já moc nepiju.
Vypadá to, že máte dopito. Přinesu nám něco k pití.
- Pomůžu ti! - Ne!
Ne, nemůžu tomu uvěřit.
Chtěla jsem říct, že bys nám měl něco k pití přinést.
Jsme sehraní, cítím to.
Jo.
- Chceš něco k jídlu? - Nemám hlad.
Ani nějaký předkrm? Neobjednám krevety, přísahám.
Co se děje? Jsi v pořádku?
Ano.
Je to jen dušnost.
Chceš vodu nebo jít ven?
Ne, jsem v pořádku. Už je mi líp.
Určitě?
Pojď sem.
- Už jste objednali? - Dám si pivo.
- Pivo. - Já nevím.
No, budu venku sama.
- Vážně? - Budu venku.
Myslela jsem, že slavíš.
Naši jedou do Portugalska a nechtějí, abych tu byla sama.
Chápu.
Nikdy jsi mě neměla ráda, že?
Ne.
Ale ty mě taky ne.
Ale vím, proč se pořád předháníme.
Nechci s tebou ani s jinými ženami bojovat kvůli mužům.
Jde o sesterstvo, víš?
To je ono!
Na sesterstvo.
Počkat.
Vadí ti bordel v pokoji?
Třeba kalhotky uprostřed obýváku.
Proč se na to ptáš?
- Kalhotky v obýváku. - Holky!
Ricardo vás chce vevnitř.
Už chvíli sbírám odvahu, abych tohle zazpíval.
Dnes je ten den.
V tomhle blázinci plného toho, že o tebe nestojím,
vzdávám se přetvářek,
skrývání důkazů.
Ale proč bych měl dál lhát,
když nezměním
srdce tvé.
Vím, že tě miluji.
Přidejte se!
Dost už bylo lží…
Půjdeme?
Kam?
To je překvapení.
Vážně tě chci. Potřebuji tvé polibky.
Dávám ti život svůj, ať naložíš s ním, jak jen chceš…
Pojďme oslavit naše první výročí.
Řekni, že je to tak, že ti chybím.
Tak pojď.
Nevěřím, žes to všechno připravil.
Táta bude týden pryč.
Takže budeme celý týden slavit?
Budeme slavit , jak dlouho budeme chtít.
Co se děje? Řekni.
Já nevím. Cítím úzkost, jako bych chtěl něco říct.
Začalo to po tom šoku.
No, o tom dni jsme nikdy nemluvili.
Já vím. Nechápal jsem, co cítím, ale myslím,
že jsem na to přišel.
- Diego… - Nech mě mluvit.
Jo?
Když jsem tě v nemocnici viděl,
jak se staráš se o pacienty, jak je posloucháš,
jak ti na nich vážně záleží…
Mám pocit, že tě teď opravdu vidím, víš?
Zdá se, že konečně vím, že chci být doktorem.
Kašlu na tátu a na jeho očekávání a požadavky.
Chci být tím nejlepším lékařem, jakým dokážu být. A člověkem.
A to můžu jen s tebou po mém boku.
- Tak si připijme. - Na nás.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Diego!
Tati!
Myslel jsem, že se vrátíš později.
Musel jsem hned.
Naléhavá operace. Je dost složitá.
Dobré ráno, Dr. Césare.
Máš mou knihu od Shieldse? Nemůžu ji najít.
Ne, myslím, že ne.
Vážně?
Podívej se
Kolikrát jsem tě žádal,
abys mi ty knihy vracel zpátky?
Jasný?
Promiň.
- Můj táta… - Nikoho neposlouchá, že?
Ani trochu.
Vůbec by mě nenapadlo, že to dopadne takhle.
Poslouchej.
Byla to ta nejlepší noc mého života.
Dobré ráno.
- Pamatuješ si Lulli? - Je tu hrozný nepořádek.
- Nevěděl jsem, že se vrátíš. - Takže sis otevřel hotel?
No tak, tati.
Pamatuješ si Lulli?
Dobré ráno, Dr. Césare. Vážně vás obdivuji.
Váš syn a já budeme také chirurgové.
Ta chirurg nikdy nebude.
Paola byla vaše asistentka, že?
Je vedoucí naší stáže.
A vynikající chirurg.
Je tak skvělá, že pracuje ve veřejné nemocnici.
- U mě na praxi to nezvládala. - Nechtěla.
To říká ona.
Chápu.
Ve fakultní nemocnici je to skutečný život,
lidé v nouzi, dlouhé fronty, nedbalost.
- Je to náročné. - Je to spíš ztráta času.
Nadaný chirurg má nesmírnou cenu.
Každý život je cenný.
Každý si zaslouží talentované chirurgy, jako jste vy a Paola.
Kdo by to řekl! Idealistka!
Budeš celý život ve veřejných nemocnicích?
Ještě nevím.
- Ale já ano. - Ne!
Už o tom nebudeme mluvit.
Nezničíš všechno, co jsem vybudoval, kvůli nějaké ideologii!
Chci jít vlastní cestou.
Co kdybys začal tím, že se ostříháš?
A že si oblečeš něco nevytahaného?
Doktoři nevypadají jako zločinci.
Schopnosti mi vybudují pověst, ne vzhled.
- Nejsem ty! - Ale máš moje příjmení!
To je to jediné, co od tebe mám!
Tys to měl v životě hrozně těžké, že?
Každý student medicíny by chtěl tátu, jako máš ty.
Ale oni neví, jaký je!
Znají ho jen z rozhovorů a proslovů.
Dost!
Nebudu se s tebou hádat.
Jestli ti šlo o to mě naštvat, gratuluju.
Dokázal jsi to.
Ahoj, Lumo.
Hej, jsi v pohodě??
Nikdy mi nebylo líp.
Čau, lidi!
Ale ale, máte stejné oblečení jako včera!
Musíme si promluvit. Drby.
Včera jsem mluvila s Elenou. Bude se mnou bydlet.
To je skvělá zpráva!
Takže už se nebudete hašteřit?
A Ricardo je volný.
Prý to bylo jen zabouchnutí.
Vysvětlila jsem jí, že máme spojení z jiného života.
Já tě znám. Chceš, abych zjistila, jestli se mu líbíš.
Čteš myšlenky, Lulli.
Vážně? To je naposledy, dělej.
Jo, čte myšlenky.
- Nehýbej se, prosím. - Promiň.
O svém lýtku a trenérovi, který žádal o MRI, mi všechno řekl.
Zavolal jsem dr. Fernandesovi a zatahal jsem za nitky.
Zápas je dnes večer?
- Ano. - Jo.
Jak je na tom, Ricardo?
Doktor nic nenašel.
Samozřejmě že ne. Lže. Bojí se hrát.
Co to děláš?
Klid, to je dobrý. Všechno mi řekl.
Chápu to, víte? Nechce, aby ho hodnotili.
Nechce udělat chybu, zklamat mámu, trenéra
a spoluhráče.
To je normální.
Kdo by o to stál?
- Kdo by o to stál? - Jo, kdo by o to stál?
Mluvil jsem s ním a přijde mi, že se na zápas těší.
Ví, že každý má svůj vlastní názor
a co si druzí myslí kontrolovat nemůžeme.
Jo, to nemůžeme.
- Představte si, kdyby jo. - Já vím!
Bylo by to šílený.
Neměli bychom se bát něco udělat kvůli strachu z názoru druhých.
Lidé budou mít řeči vždycky,
ale to nevadí.
Ricardo, tenhle pohledný doktor je chodící kniha osobního rozvoje.
Vanesso…
Když jsi tady, pomohl bys mi s něčím?
Od toho incidentu je Lulli divná.
Mám strach, že má tachykardii.
- Podíval by ses? - Jistě.
Zkontrolujeme ti tep.
Věděls, že budeme s Elenou bydlet?
Jo? To je skvělé.
Než se nastěhuje, ráda bych tě v pátek pozvala na večeři.
Máš čas?
Děkuju za pozvání, ale v pátek mám práci.
Vážně? Co budeš dělat?
Je to rodinná záležitost.
To bys neuhodla!
NEBEZPEČÍ
- Máš ukázkový tep. - Podívám se.
Jsem v tom skvělá.
Lulli.
Diego.
Jsi v pořádku?
To pan Oscar. Není mu dobře.
- Jdeme? - Ano.
Dobré ráno, pane Oscare.
Zdravím, krásná paní.
Přišla jste se rozloučit?
Ne.
Ovšem že ne.
Jen jsem se na vás přišla podívat.
Medicína nevyléčí všechno.
Jsem pro všechny přítěží.
Proč je obtěžovat…
Berete své léky?
Samozřejmě.
Že ne.
Pane Oskare, musíte…
Zdravím, pane Oskare. Chtěl byste vidět svého syna?
To je to, co chci nejvíc.
Dohlédnu na to.
- Děkuji, doktore. - Paolo, pan Oscar nebere léky.
Jak to víš?
Já nevím. Asi intuice.
Každopádně mu to dám nitrožilně.
Jeho případ je vážný. Krvácení se mohlo vyvinout…
A co chirurgická drenáž nebo dekomprese?
Možná.
- Nedovolí nám to. - Jeho syn ano.
Přijde?
Ano, i kdybych ho měl přitáhnout.
Jedeme.
Ano?
Roberto?
To jsem já.
Pracujeme ve fakultní nemocnici a chceme mluvit o panu Oscarovi.
Roberto, už dva roky nepije.
Lže.
Jeho stav je vážný, nemá moc času a chce vás vidět.
Na to měl myslet, dokud čas měl.
Dokážete si představit, kolikrát jsem ve škole čekal celé hodiny,
jen aby pak přišel a táhl z něj chlast?
- Aspoň přišel. - Nikdy neřekl jedinou pravdivou věc.
- Myslí jen na sebe. - Vím, co tím myslíte.
Můj táta je přesně takový.
Zmeškal všechny vaše promoce, všechny vaše školní prezentace?
Všechny.
Je opilec?
Ne.
Takovou výmluvu neměl.
Ale pořád je to můj táta.
A chci věřit, že hluboko uvnitř mě má rád.
Ne tak, jak má pan Oscar rád vás, ale aspoň trochu.
Roberto, budu upřímný.
Viděl jsem testy vašeho táty.
Měl být mrtvý.
Víte, co ho podle mě drží naživu?
Naděje, že vás zase uvidí a obejme.
Že se bude moct omluvit.
To je pan Oscar, že?
Jo.
Teď skalpel.
Je připravený na sledování.
- Myslíte, že umře, nebo ne? - Myslím, že ne.
- Dávám mu 40% šanci. - Já 60%.
Pojďme si promluvit s Robertem.
Rozhodl jste se správně.
Jen jsem schválil operaci.
Jste tady. Na tom záleží. Díky.
Ne, já děkuji vám oběma.
Nic jsme neudělali. Poděkujte Paole, nejlepšímu chirurgovi na světě.
Mami?
Diego si pořád nepamatuje, že jsme se rozešli.
Neřekla jsi mu to?
To je šílené.
Věřila bys, kdybych řekla, že je i něco šílenějšího?
Ach bože. Co zase chystáš?
Umím číst myšlenky, mami.
- Já taky. - Fakt?
Jako vážně? Takže to máme v rodině.
Ženy mají šestý smysl, Lulli.
Ne, mami. Tohle je jiné.
Říkám ti, že dokážu číst myšlenky.
Po tom šoku dokážu číst myšlenky lidí, kteří se mě dotýkají.
Ach, Lulli…
Panebože, trpí bludy. Jsou v nemocnici psychiatři?
Ne, netrpím bludy.
A ano, v nemocnici je spousta psychiatrů,
ale s tímhle mi nepomůžou.
Klid.
Já vím, je to šílený.
Proč mi to říkáš až teď?
Už tak máš hodně starostí. Nechtěla jsem ti přitěžovat.
Lulli, o tebe si budu dělat starosti vždycky.
Ať čteš myšlenky, nebo ne, ať se ti daří, nebo ne,
jsem tvoje máma!
Děkuju, nemůžu se dočkat, až se toho zbavím.
To si nedokážu představit.
Můžu tě vyzkoušet?
Jasně.
Mám přibrat dvě kila, mami? Jak to můžeš říct?
Nevím, kdy se vdám ani jestli se vdám, mami!
Přestaň na to myslet! Hlupáčku!
Mami…
Díky, žes mi to všechno řekla.
Potřebovala jsem vědět, jestli mi někdo fandí.
Vždycky jsem si myslela, že mi nikdo nic nepřeje.
To by proti tobě bylo hodně lidí, zlato.
Tolik lidí ti fandí.
Musíš je poslouchat.
Naslouchat těm, co nás mají rádi, je dobré pro naše zdraví.
Počkat!
Luís po tobě jede?
Tomu nevěřím! Tak tomuhle vztahu to přeju!
Už jsou tady.
Jedem na zápas, Lulli!
- Nastup si. - Jedem.
- Pojď! - Ahoj!
DOMÁCÍ - 14 HOSTÉ - 15
Vyměníme hráče číslo tři?
Jo!
Do toho, Julio!
Dělej!
- Panebože! - Běž!
Nahoru!
Rozdrťte je!
DOMÁCÍ - 15 HOSTÉ - 15
No tak!
Hej, hej!
- Jo! - To je ono!
Pojďme to vyhrát!
Bacha. Nahoru!
- Běž! - To nepůjde!
Paráda!
Výborně!
- Jo! - Jo!
Jo!
Julio!
DOMÁCÍ - 17 HOSTÉ - 15
- Jsi boží. - Julio!
- Už nás vyhánějí. - Sleduj.
- Tak co? - Hráls bezvadně!
Lulli, nikdy jsi mi neřekla, co si Ricardo myslel.
Co jsi slyšela?
- Chtěla jsem ti to říct… - Tak spusť.
Neboj. Přijala jsem svůj osud.
- Byl jsi skvělej. - Díky.
Seš úžasnej.
- Ahoj. - Přišly jsme o manžela.
Trenére. Tohle je Ricardo.
- Těší mě. - Mě taky.
Je to sexy pár.
Hodně sexy.
Diego!
Jsem moc ráda, že to dopadlo dobře.
Mohl zemřít.
Pojďme na vzduch. No pojď.
Nechtěl jsem nic říkat, ale říkal jsem, že by ho měli operovat, že?
Ano. Pusť mě! Zbláznil ses?
Měl jsi pravdu.
A přivedl jsi sem Roberta.
Vlastně jsme to byli my.
Je ti souzeno být doktor, Diego.
Možná ti není souzeno být doktor.
Jsem jen upřímná.
Možná ti není souzeno být doktor!
- Co? - Je konec, Lulli.
Je konec.
Jsi v pořádku?
Lulli.
- Jste v pořádku, pane? - Nesahej na to!
Vzpomínám si.
Možná ti není souzeno být doktor.
Řeklas mi, že na to nemám!
Rozešli jsme se, Lulli.
Celou tu dobu mi lžeš!
Odpusť mi, Diego.
Bála jsem se, že tě ztratím.
Nechtěla jsem ti ublížit, ale…
Ale někdy je těžké najít ta správná slova, že?
Víš, která cesta je dlážděná dobrými úmysly?
Lulli…
Diego!
Diego, mluv se mnou! Pomozte mi někdo!
- Diego! - Diego? Nosítka, hned!
Diego, mluv se mnou! Prosím, pomozte mi!
Diego!
- Zůstaň se mnou. - Co se stalo?
Moje noha. Bolí to, co jsem se vrátil.
Je to jen dušnost.
- S dovolením. - Zvedněte ho!
Rychle! Raz, dva, tři.
- Pozor. Z cesty. - Vezmeme ho na pohotovost!
Paola, potřebuje operaci. Je to plicní embolie.
- Cože, Lulli? - Věř mi!
Jel na dlouhou cestu a měl bolesti nohy a dušnost.
Věř mi!
To dává smysl. Ověříme to.
- Potřebujeme echo. - Dobře.
Všechno bude v pořádku, Diego. Jsem tady.
To je jasná krevní sraženina.
Budeme operovat.
Sledování.
Paolo.
Ano?
Fibriluje! Dýchání!
No tak! Pohněte!
Můžeme! Ustup, Lulli!
- Lulli! - Lulli!
- Potřebuje operaci! - Lulli!
- Vanesso, pomoz Lulli. - Potřebujeme pomoc!
- Honem! - Jsi v pořádku?
Jo.
No tak. Převezte ho.
Vanesso…
- Nemůžu ho nechat o samotě. - Není sám.
Bude v pořádku.
Vážně tomu věříš,
nebo to jen říkáš?
Copak mi nečteš myšlenky?
Můžeme! Ustup, Lulli!
Nejde to.
Tak mi budeš muset věřit.
OPERAČNÍ SÁL
Všechno šlo dobře. Bude v pořádku.
- Můžu ho vidět? - Ano, běžte.
Tak zatím.
Lulli.
Neposílej mě pryč, prosím.
Ahoj, Lumo.
Tati.
Snažíš se mě vyděsit k smrti?
Chtěl jsem přijet dřív, ale byl jsem na sále.
Jsem rád, žes přišel.
Jak sis mohl myslet, že bych nepřišel?
Ach synu…
Hádáme se, přeme se,
ale mám tě rád, chlapče!
Moc.
Na to nezapomínej.
Já tebe taky, tati.
Jak je ti?
Dobře.
Že jo, Paolo?
Ano, Diego.
Díky Lulli.
Díky Lulli?
Tys mě zachránila?
Ne.
To Paola.
Zachránil tě nejlepší chirurg na světě.
Jen jsem trochu pomohla.
Césare, chci ti něco ukázat.
Jak jsi pomohla?
Poslouchala jsem tě.
O DVA ROKY POZDĚJI
Hele. Sledujte.
Vy se nechcete fotit?
Jo! Jste nevychovaní!
Dělejte.
- Jdeme. - Počkej.
Budeš ten nejlepší chirurg na světě.
- Takže teď předvídáš budoucnost? - Ani ne.
Já se rozhodla, že chirurgem nebudu, takže můžeš být první.
Ty vtipálku!
- Jsi si stoprocentně jistá? - Ano.
- No tak, lidi! - Dělejte!
- Pojďte! - Honem!
- Pohněte! - Jdeme.
Tak se vyfotíme! Zmáčkněte se!
Tři, dva, jedna. Sýr!
Sýr!
BUDOUCÍ DOKTORKA
UNIVERZITNÍ DIPLOM
NALÉHAVÉ KLINICKÉ SITUACE LIDSKÁ ANATOMIE
Tahle bláznivá zkušenost se nakonec vyplatila.
Byla jsem přinucená poslouchat a podívejte, jak to dopadlo.
Nakonec jsem poslechla sama sebe
a došlo mi, že se chci specializovat na lidi.
Myslím, že vás znám.
Vážně? Odkud?
Kde mohu poslouchat ušima i srdcem.
Paní Dolores! Tomu nevěřím! Moc ráda vás vidím!
I já vás!
Jsem moc ráda, že jste u nás.
Já taky. Jsem šťastná a moc mě to naplňuje.
- Jak se daří ostatním? - Mají se dobře. Brzy se za vámi zastaví.
- Ano, všechny je pošlete. - To si pište!
A co vás sem přivádí, paní Dolores?
KONEC
Překlad titulků: Daniel Albrecht