Downloaded from YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ви мріяли про щось все ваше життя?
Завтра моя мрія втілиться у життя.
Я одягну лабораторний халат і вперше відчую себе справжньою лікаркою.
Привіт. Я Луллі, але ти можеш звати мене…
найщасливішою в світі студенткою медичного інституту.
Колись я мріяла стати лікаркою.
Ніхто в це не вірив.
Вони скажуть, що це божевілля.
Мабуть, я можу бути і божевільною і лікаркою, як всі інші.
Мабуть, мені варто замовити нормальну їжу або гамбургер?
Мені потрібно поговорити з тобою.
Я слухаю, любий.
Думаю, я піду з медичного.
Ні! Ти знову за своє!
Справді? Забудь про це. Йди сюди.
Це мало бути нічною вечіркою,
але це було початком найдивнішої події у моєму житті.
Навіть наука це не пояснить.
Тому я прошу вас слухати уважно,
що дуже іронічно, і ви скоро дізнаєтесь, чому.
Бекон, ні за що!
Сир, можливо.
Ми можемо поговорити зараз?
Не впевнена, Дієго.
Припини це.
Ти не розумієш? Я йду з медичного.
Ти кажеш це, відколи повернувся з Канади.
-Ти хочеш жити там з мамою? -Ні. Я ж тобі вже казав.
Навіть моя мама каже, що краще, якщо я закінчу тут,
через практику батька і його пацієнтів.
Так, я згодна.
Гадаєш, в них є знежирений сир?
Я піду до туалету.
Що сталося?
Біль в нозі. Він почався, коли я повернувся, пам'ятаєш?
-Звичайно. -Тепер болить стегно.
Саме так! Чому б мені не замовити курку?
-Смачного! -Дякую.
Ти відмовишся від гамбургера?
А ти? Ти відкрив своє серце Паолі?
Луллі…
Вона наш професор ординатури. Але, принаймні, вона слухає мене.
Пощастило тобі, Дієго!
Це чудово.
Знаєш, чому?
Тому що я втомилася від твоєї драми.
Пробач, але мені набридли твої драми.
-Якщо хочеш відрахуватися, вперед! -Справді?
Якщо це така проблема, можливо, тобі не судилося стати лікарем.
Вибач, мені не варто було це казати.
Але ти сказала, чи не так?
Слухай…
Я дійсно захоплююся тобою. Не всі такі сильні духом, як ти.
Я переживаю свою найважчу кризу, але ти думаєш, що це просто драма.
Я хочу вилити душу, але тебе хвилює лише те, що замовити!
-Ти глузуєш з мене! -Тихіше!
Можливо, нам треба…
-Поклади його! -Друзі, з вами все добре?
Я здалеку чула, як ви сперечалися.
-Все гаразд? -Так.
Що таке, Дієго?
-У їжі були креветки? -Так, а що?
О ні! Це алергічна реакція.
Нам потрібна швидка! Викличте швидку!
Господи!
-Допоможіть! -Дорогу!
Трясця, Дієго, чому ти ніколи не казав, що в тебе алергія на креветок?
Я казав тобі тисячу разів, Луллі.
-Хіба не на арахіс? -Ні, ніколи не було алергії на арахіс.
Мені шкода.
З тобою все буде добре.
У мене була чудова ідея, як відсвяткувати нашу першу річницю.
Луллі.
Просто послухай хоча б раз.
Так?
Все скінчено.
Що?
Між нами, Луллі.
Між нами все скінчено.
Луллі!
Що?
-Люба… -Що таке, мамо?
Котра зараз година?
Господи!
Прокляття!
Неймовірно!
Хто розлучається з дівчиною в машині швидкої допомоги?
-Уперше таке бачу. -Мамо, я не можу зараз говорити.
Нам треба побалакати.
-Виглядаєш жахливо. -Що ти маєш на увазі?
Ти зовсім не спиш. Сьогодні такий важливий день для тебе.
Я так тобою пишаюся. Тато також пишався би тобою.
Пам'ятаєш, як сказала, що хочеш стати лікарем?
Допоможи мені.
-Не забудь обід. -Не забудь халат.
Як ти могла забути, що у Дієго алергія на креветок?
Він забагато говорить, я не поспіваю.
Луллі.
-Ти кажеш жахливі речі. -Бувай, мамо!
Трясця…
Доброго ранку!
Я запізнююсь, Жуліо.
Машина знову зламалась. Я не спав і не зміг відбуксирувати її.
-Ніч була пекельна. -Ти навіть не уявляєш!
Давай чимось займемося пізніше.
-Доброго ранку, Міріам. -Доброго ранку, Жуліо.
Агов!
Зачекайте!
Господи!
Ні! Доведеться підвестися.
Прошу, хто-небудь, підведіться, щоб мені не довелося.
Хто-небудь, підведіться, будь ласка!
Сідайте тут, пані.
Ладушки, ладусі. А де були? У бабусі. А що їли? Кашку. А що пили? Бражку.
Хто-небудь знає, ким стане?
Я знаю.
-Скажи нам, Луллі. -Я стану лікаркою.
Хірургинею.
Чому ти хочеш обрати таку важку кар'єру?
Я хочу допомагати людям, і щоби батьки пишалися мною.
В тебе навіть батька немає. А мама пече тістечка для бідних людей!
Стули пельку!
Тату, я знаю, що ти слухаєш.
Ти завжди казав, як важливо приходити вчасно.
Я тоді слухалася і зараз теж.
Неначе ти тут.
Ті, кому легко, не піклуються про час. Старанно працюючі, часу не втрачають.
Мені так тебе бракує.
Доброго ранку! Почнемо перший день?
-Як ти? -Легше. Я тільки прокинулась.
Давай, веселіше!
Думаю, Дієго тут немає. Він кинув навчання, вірно?
Хвилинку.
-Я зрозуміла. -Так.
Це відбувається щодня.
-Думаю, що ні. -Мені це знайомо.
Ходімо.
Зачекай.
Доброго ранку!
-Привіт. -Привіт.
Зачекай. Ти біжиш занадто швидко.
Ви можете покласти свої речі в шафки.
-Тобі краще, Дієго? -Так, дякую.
-Це було страшно. -Так.
Швидше, Рікардо.
Як себе почуваєш?
Добре.
Думала, не прийдеш.
Я вирішив не кидати навчання.
Через Паолу?
Ні, через себе.
Друзі, почнемо?
Ви можете помітити, що ця сторона рухається.
Ви всі хочете тут працювати?
Ви всі хочете бути хірургами.
Дозвольте дати пораду.
У хірургії, догляді за пацієнтами і діагностиці,
лікарі вважаються поганими, якщо вони не слухають пацієнтів.
Ви мене чули?
Студенти погані,
якщо вони не слухають свого улюбленого професора.
Підемо далі?
Всі ні місці? Тут все також стає непросто.
Багато чому треба навчитися, перш ніж щось робити самому,
без спостереження лікаря.
Це зрозуміло?
-Так, докторе. -Вельми.
Я заберу пацієнта з 3-го ліжка на рентген.
Це перша палата.
Тут лежать нещодавно прибулі пацієнти.
-Доброго ранку. -Вітаю.
Пане Жозе, як ви себе почуваєте?
-Все гаразд. -Ви змогли поїсти?
Так, два рази. Я нічого не відчув.
Чудово.
У мене тільки боліла голова, але…
Я бачу, що ваша лихоманка спала.
Мені дуже боляче.
Господи.
Перепрошую. Хвилинку, друзі.
Луллі.
-У нього болять нирки. -Що я щойно сказала?
Ви взагалі звертали увагу?
Лікар про нього подбає.
Але я вже тут.
Ви лікар?
Ось і все.
-Але, Паоло… -Подивимося.
Якби ви були лікарем, що б ви зробили?
Я би дала ампулу Діпірону.
Ви перевіряли, чи є у нього на це алергія?
Ні.
Це серйозно, Луллі.
Я знаю. Такого більше не буде.
Ви повинні зрозуміти це, перш ніж діяти, треба перевіряти їх медичні карти
і слухати пацієнтів.
Оскар Феррейра де Соуза, 60 років, невиразна промова,
дисбаланс і відсутність координації рухів.
Зловживання алкоголем?
Саме так, Елено. В анамнезі є алкоголізм.
Вітаю, Елено.
Не можу повірити!
І не треба, Ванессо.
Що нам треба знати?
Він каже, що кинув пити рік тому.
То який же діагноз?
Яку процедуру ви призначите?
Це енцефаліт?
Так, але це не він.
Кажіть вже, Паоло!
-Інсульт! -Інсульт!
-Це вплинуло на мозочок. -Мозочок.
Молодці. Ви обидва маєте рацію.
І сходіть на МРТ, щоб підтвердити діагноз, добре?
Я б хотів, щоб мій син був тут.
-Хочете, щоб я йому подзвонив? -Я можу подзвонити.
Не переймайтеся.
Він не відповість.
Заспокойтеся, пане Оскар.
Заспокойтеся, я тут.
Ми тут, добре?
Ого.
Ваші очі…
нагадують мені мого тата.
У них такий же колір, та ж форма.
Луллі.
Не рухайтесь, пане Оскар.
Якщо щось відчуєте, натисніть кнопку, ми зупинимо тест.
Так і будеш ігнорувати мене?
-Я зосереджена на роботі. -Поводишся як дитина.
А ти? Ти закохався в професора.
Справді? Ти ревнуєш до Паоли? Це смішно.
Дієго, вибач мені, але я погано вмію слухати людей, вірно?
Луллі, я не розумію. Що відбувається?
Я маю бути засмученим, але не через дурні ревнощі,
але через те, що ти могла мене вбити.
Однак, ти не помер.
Я хочу звернути увагу на тест. Саме це роблять лікарі.
Або, може, тобі не судилося стати лікарем?
Серйозно?
Що відбувається?
-Екран не працює. -Так.
Я зараз покличу когось із відділу ІТ.
Нічого не натискайте, добре?
-Добре. -Я зараз повернуся.
-Хіба ми не повинні забрати його звідти? -Розслабся, айтішник вже йде.
А якщо йому погано?
-Чи щось трапиться? -Натисне кнопку.
А впевнений, що вона працює?
-Дієго, світло мерехтить! -Там є генератор.
Якщо екрани зламані, як кнопка працюватиме?
Заспокойся. Лікар зараз повернеться.
Дивись! Він рухається.
Він рухає ногою. Я заходжу.
Луллі, не треба!
Луллі!
-З вами все гаразд, пане Оскаре? -Не чіпай!
Луллі…
Привіт!
Приходить до тями.
Вона одужає.
Якщо Паола її не вб'є, так?
-Що це? -Ти про що?
Ти нічого не казала?
Ні, але ти щойно отямилася. Можливо, це був просто сон.
Точно.
Ванессо, як себе почуває пане Оскар?
Він постраждав під час МРТ?
Не під час МРТ, але тести підтвердили інсульт.
-У мене інсульт? -Ні, у нього!
-З тобою все гаразд. -Чудово.
Наскільки це можливо. Тебе залишили для спостереження.
Як щодо Дієго? Де він?
Він ось там.
Луллі.
-Так? -Я не з тих, хто пліткує.
-З тих. -Я не… Так, я з таких.
Паола піклується про Дієго.
Я так і знала.
Я не говоритиму з ним зараз.
Чому ні?
Що ти маєш на увазі?
Він скаже, що це моя провина, Ванессо!
А це так?
Звичайно!
Очевидно. Ти мене знаєш.
Ти знаєш, як я ніколи не слухаю Дієго.
О, Луллі…
Що?
Зачекай.
Скажи мені дещо.
Думаєш, Паола збирається мене виключити?
Боже, я була такою безвідповідальною.
Ванессо, це чудова можливість позбавитися мене і зустрічатися з Дієго.
Луллі, заспокойся, ти кажеш нісенітниці.
Ти схвильована. Відпочинь трохи.
Насправді, цього не станеться, добре?
-Добре. Що? -Паола Дієго не рівня.
Що це?
-Що? -Що?
Що?
Що ти сказала?
Нічого.
Думаю, тобі треба поговорити з Паолою і пояснити, що відбувається.
Треба поговорити з Дієго теж.
Ваші відносини в повному безладді.
Досить, друзі. Просто зірвіть вже пластир!
Який пластир?
Ванессо, ти вважаєш, що Дієго зустрічається з Паолою?
Звичайно, ні!
Напевно.
-Чесно? -Чесно.
Звичайно!
Я ненавиджу їй брехати. Бідолаха.
Хочеш поцілувати мене?
-Ванессо… -Що відбувається?
Мені не по собі.
Я це помітила. Ти хочеш, щоб я…
Я покличу Паолу.
Ти ще не лікар, Дієго.
Докторе, Луллі прийшла до тями.
Чудово. Мені треба дещо прояснити.
Дієго, ти ще не одужав.
Просто відпочивай, добре?
Я не можу забути, одна 10 мл ампула.
Ходімо.
Вірджинія, мені потрібно ще ІЗЗ.
-Ой? -Ой?
Вона щойно була тут, клянуся.
Докторе Клаудіо, ви потрібні…
Дякую. Побачимося наступного тижня.
До побачення.
-Луллі, з тобою все гаразд? -Так.
-Заходьте. -Доброго ранку, докторе.
Вітаю, пане Оскаре.
Вітаю, панночко. Як ваші справи?
Я хвилювалася через вас.
Я вже давно не чув, щоб хтось говорив мені таке.
Розслабтеся.
Тут кожен робитиме все, щоб вам покращало, добре?
Я знаю. Дякую, докторе.
Медицина не всесильна.
Добрий вечір.
-Мені потрібно йти. До побачення. -На все добре.
-Луллі! Господи! -Боже!
-З тобою все гаразд? -Звичайно. Все гаразд.
Ти якась дивна.
Мені потрібно знайти Рікардо.
Він у лабораторії 403.
Хто?
Рікардо! Що…
Бувай, Елено.
Але всі тебе шукають.
Сьогодні додам кінзу.
Байдуже, що йому це не подобається. Він і не помітить.
Ви мені говорите?
Ні.
Прокляття! Якби я міг послати свого боса до біса!
Покидьок!
Що це? Вона божевільна?
Вибачте!
Вона така мила, але їй потрібно збрити пушок.
Господи…
Ніхто не підводиться.
В мене так ноги болять.
Може, хтось підведеться, щоб ця пані могла сісти?
Вона мене перелякала!
Давай!
Бий його!
Тримай!
Молодець! Ось так потрібно грати!
Туди!
Вперед! Так!
Моя черга.
Молодець!
Відпрацювали!
-Ось там! -Біжи!
-Йди сюди. -Пішли!
Йди на нього!
Так. Ще один.
Біжи!
Молодець!
Давай, Максе!
-Лишенько! -Господи!
-Наскільки ти сильний, Максе? -Зосередилися!
Тепер ти, Жуліо!
-Вперед. -Давай.
Вперед, Жуліо! Це було чудово!
Зосередься!
Вперед!
Приголомшливо!
Відмінно, чуваку!
Молодець!
Відправляй його!
Так!
Лови ось цей!
Молодець!
Лови його!
-Вітаю вас! -Відмінно!
І ми завершили. Добре потренувалися!
Ви молодці.
-Дякую. -Стало гаряче.
Жуліо!
-Що таке? -Чудово зіграв.
-Бувай, Жуліо! -Дівчина дала тобі стимул.
-Бувай, Жуліо. -Ти у стартовому складі.
Я? А як же Макс?
Ти з глузду з'їхав? Ти був на висоті!
Але вже майже фінал, тренере.
Точно. Якісь проблеми?
Так, через мою ікру.
Вона все ще трохи болить.
-Це може бути розтягнення зв'язок. -Приклади лід, і ми побачимо.
Максе, ти стартуєш. Бенісіо, ти будеш на лавці запасних.
Жуліо, ти не граєш, поки не перевірять.
Щиро дякую!
Який чудовий сюрприз!
Як ти? Хіба ти не повинна бути в лікарні?
Так.
Повинна.
У тебе травма?
У мене болить ікра. Нічого страшного.
Ти відмінно виглядав.
Я можу глянути?
Звичайно, докторе.
Подивись.
-Тут? -Так, саме тут.
Ой!
Чи помітила вона?
Думала, що ти хотів у стартовий склад.
Це так, Луллі.
Але я не можу через мою ікру.
У стартовому, під час фіналу?
У переповненому спортзалі, де всі дивляться і оцінюють?
Ні за що.
Ой!
Що з тобою? Я думав, що ти лікарка!
Ще ні.
Ти не травмований.
Невже? Розумник.
Ти знаєш, як я почуваюся?
Так.
Я точно знаю, що ти відчуваєш.
Яким чином?
У тому-то і справа. Я і гадки не маю.
Читання думок не можливе.
Так ти дійсно травмований.
Звичайно!
Ці голоси в моїй голові?
Безумовно.
Це напевно шок. Вони скоро зникнуть.
Авжеж.
О ні. Дивись.
Це Луллі. Я не можу відповісти.
Поговори з ним, Луллі.
-Не знаю. -Хіба можна так лякати?
Розслабся, мамо, все гаразд.
-Привіт, тітонько! Можна мені? -Вперед.
Чому не брала трубку?
Вимкнула.
Я була на тренуванні. Так, Жуліо?
Це правда.
Ти не могла подзвонити? У мене в голові виникали трагічні образи.
Мамо, не треба драматизувати.
О, Луллі…
Вона відштовхує мене.
Ні, я не хотіла тебе відштовхувати.
Я не хотіла тебе налякати.
Але дозволити мені дихати може бути гарною ідеєю.
Слухай її. Вона тепер лікарка.
Але вона досі моя дівчинка.
Незважаючи на те, що примхлива і нетовариська.
Але це моя провина.
Ти знаєш, що ти найкраща мама на світі?
Ти ідеальна дочка!
Ти завжди одна. Життя зробило тебе жорсткою.
Мамо.
Всім, що у мене є, я зобов'язана тобі.
І мої помилки — це не твоя провина.
Втеча з лікарні була величезною помилкою.
Зачекай. Хто тобі сказав, що я втекла?
У тебе був нещасний випадок. Ти втратила свідомість і могла померти!
Потім ти отямилась дезорієнтованою і втекла з лікарні.
Як ти могла це зробити?
Мамо, хто тобі це розповів?
Я обіцяла, що не скажу.
Я вб'ю Ванессу.
Серйозно, ваша їжа стає тільки смачнішою.
Іди сюди, Жуліо.
Чому б вам знову не зустрічатися? Ви були такі милі разом!
Ми були дітьми. Луллі занадто владна на мій смак.
-Нічого б не вийшло. -Так.
-Жуліо! -Бачите?
Мені треба йти.
Тітонько Міріам каже, що нам треба зустрічатися. Авжеш!
Що тут смішного?
Ти про що? Ти ж знаєш, що це неможливо.
Чому, Жуліо?
Скажи мені.
Тому що я божевільна? Владна? Я холодна і відчужена?
-Скажи мені! -Ні! Що?
Це зовсім не так.
Що ж…
Ти мій найкращий друг.
Я гей, ясно?
Ти гей?
Що?
Звичайно, ні, Луллі!
Друже, як я цього не помічала раніше?
Який я жахливий друг!
Припини, я не гей!
-Ти божевільна! Тобі потрібна допомога! -Добре.
Клянешся, що ти гетеросексуал?
Раз, два, три, чотири, п'ять…
Клянуся!
Ні. Зачекай.
Невже ти рахуєш до п'яти, щоб я не читала твої думки?
Господи!
Ти вмієш читати думки.
Так!
І ти гей, Жуліо.
Будь ласка, нікому не кажи.
Звичайно! Довірся. Я нікому не скажу.
Але якщо ти пообіцяєш нікому не казати про мій секрет.
-Звичайно! -Луллі, до тебе хтось прийшов!
Я не скажу нікому, що ти можеш читати думки.
-Де ти була? -Закрий двері!
Ви тут розважаєтесь?
Ой, Ванессо!
Що на тебе найшло?
Луллі може читати думки.
Зачекай. Що?
-А Жуліо гей! -Що?
-Стули пельку! -Ви збожеволіли?
Давай вийдемо.
-Чудова ідея. Твоя мама почує. -Продовжуй!
-Я така потворна на цій фотографії. -Ванессо, давай!
Ні, таке буває лише в кіно.
Мені знадобився час, щоб у це повірити.
Добре, про що я зараз думаю?
Дай подумаю…
Зажди, «А, Е, І, О, У»? Припини!
-Саме так. -Саме так я і думав.
Хто б говорив, ти порахував від одного до п'яти.
Це не єдина думка, яку ти почула. Ти почула і розповіла всім.
Овва!
Отже Ванесса тепер «всі».
Жуліо, відчепися.
Я розкрила твій секрет, тому що ти першим розкрив мій.
Досить говорити про мене. Змінимо тему.
Він не хоче розмовляти про особисте життя.
Ні.
Тож, Жуліо, ти гей!
Я не можу не говорити про це.
Думала, мій гей-радар хороший.
Він нікудишній.
Чому ти все ще в шафі? Чому ти не хочеш виходити?
Чому? Є тисячі причин.
Тим більше, що зараз все дивно.
А в моєму випадку це ще гірше, тому що я люблю волейбол.
Але це дуже сексистське і гомофобне середовище
з купою фанатиків.
Це не легко.
Авжеж, я розумію.
Я згодна, що ти маєш тримати це в секреті.
Як щодо вигаданої травми ноги? Як довго ти брехатимеш про це?
-Ти розкажеш своїй мамі? -Я так не думаю.
Принаймні зараз.
Мамі і так є про що турбуватися. Я не хочу погіршувати ситуацію.
Я лише хочу знати, як від цього позбутися.
Ось і все.
Позбутися чого?
Ти про що? Читання думок, Ванессо.
-Ні! -Що?
Луллі, тобі дали божественний дар!
Бажання позбутися цього, може бути гріхом.
Подумай про це.
Ти можеш допомогти мені з'ясувати,
чи подобаюся я Рікардо.
Ти могла б дізнатися про почуття Паоли.
Тепер я змушена погодитися з тобою.
-Ти маєш рацію. -Я знаю.
Мені не потрібно читати думки, щоб зрозуміти, що ви божевільні.
Зачекай.
Невже Дієго теж читає думки?
Є лише один спосіб це з'ясувати.
Я не впевнена, що вмію читати думки людей…
Поглянь!
Це доктор Сезар?
Тато Дієго ніколи не приходить сюди.
Не може бути. Зачекай.
Може, Дієго дійсно серйозно постраждав.
Так. Хоча він чудово виглядає.
Звичайно, він розмовляє з Паолою.
Він мене побачив!
Він йде сюди.
Що мені робити? Допоможи.
Я не знаю. Це ти супергерой, дівчино.
-Побачимось. -Луллі!
-Ванессо! -Луллі!
-Ти зникла вчора. -Я вимкнула свій телефон.
Напевно для навчання. Навіть після шоку не втрачаєш фокус.
Так.
А ти як?
З тобою все гаразд? Ніщо не турбує?
Все гаразд.
Що? Чому ти так на мене дивишся?
Здогадайся.
Я намагаюся.
Доброго ранку.
Тепер розумієш, чому я так дивився?
Ні.
Я тебе кохаю.
Ти про що?
Ти не засмучений?
З чого б це?
О Боже…
Добре.
Насправді, це не зовсім те, що сталося.
-Ну… -Луллі?
-Ми можемо поговорити? -Звичайно.
Я почекаю нагорі.
Добре.
Мені треба йти.
О, ще дещо.
Я знаю, де ми відсвяткуємо нашу річницю.
-Це сюрприз. -Добре.
Просто зачекай.
Як ви? Щось відчуваєте?
Ні, нічого. У мене все в порядку.
Чудово.
Луллі, я буду з тобою відвертою.
У Дієго рідкісний тип амнезії.
Що?
Ваші тести пройшли нормально,
але він забув про вчорашній день і про те, що сталося до шоку.
-Лише про вчора? -Думаю, так.
Я подзвонила Сезару, татові Дієго, бо я хвилювалася,
він думає, що це легка травма, тимчасове явище.
Дієго знає про амнезію?
Він знає, що погано пам'ятає, що сталося вчора.
Дієго…
Я дуже хвилююся за нього.
Луллі, тобі дали божественний дар.
Ти б могла дізнатися про почуття Паоли.
Я вважаю, що це чудово.
Це ж прекрасно, коли професор піклується про студентів.
Луллі, Дієго дуже привілейований.
Але такий розгублений, збитий з пантелику…
Він виріс без любові.
Я знаю.
Він талановитий хлопець.
Він не заслуговує такого тата.
Я знаю його з дитинства, тому відчуваю певну відповідальність.
Він як син мені.
Я буду доглядати за ним, потрібна ваша допомога.
Так, звичайно.
Ходімо.
-Ну що там? -А?
-Як справи? -Які?
Дієго збожеволів?
-Паола зустрічається з ним? -Сюди.
Паола бачить у ньому сина.
-Авжеж… -Серйозно.
У Дієго рідкісний тип посттравматичної амнезії.
Що ти кажеш!
Він не знає про розлучення.
Ти йому скажеш?
Я не знаю, як він відреагує.
Прочитай його думки.
У тому-то й справа, що я не можу читати його думки.
Я не можу.
Тільки не кажи, що твої сили вже згасають!
Зачекай.
Дізнайся, чи подобаюся я Рікардо.
Ванессо, ні!
Добре. Навіть якщо…
Ні, я цього не буду робити!
Я зрозуміла, пані Етичний Кодекс.
Принаймні твоя сила все ще працює.
Ванессо, досить називати це «силою».
-Але ти читає думки. -Я не можу…
-Привіт. -Привіт.
-Все гаразд? -Так.
-Як справи, Ванессо? -Привіт, ДІєго! Як ти?
Добре.
Не треба так говорити. Це був просто шок.
Я тільки відчуваю, що забуваю деякі речі, але все добре.
Я не божевільний, добре?
Тільки для Луллі.
Це мило.
Він чарівний, дівчино.
Не кажи йому. Насолоджуйся.
А тепер допоможеш мені прибрати цю курку від мого коханого?
Серйозно.
Дякую!
Ванессо, можеш прибрати свою руку з мого…
Я лише чистила твій лабораторний халат.
Так грубо!
Чи всі тут?
Чекайте на мене в клініці.
-Як ваше прізвище? -Харагусіку.
Я не спала. Я завжди втомлена.
Вам робили пересадку брів?
Звичайно, що ні!
Я погано почуваюся.
Привіт, Маро.
-Доброго ранку. -Вітаю.
Мара Харагусіку. Їй 36 років.
Ну, з цими симптомами і анамнезом…
У неї мононуклеоз.
Отже, всі згодні?
Що ви відчуваєте?
Ви мали контакт з котами?
Ні, в мене на них алергія.
Пробачте, їй треба відповісти.
Пробачте.
Ви мали контакт з котами?
Звичайно, ні.
Ви з глузду з'їхали? Це б загубило мої відносини.
Ви впевнені?
Як вона помітила? Виглядає так природно!
Маро, під загрозою ваше здоров'я.
Добре.
Я мала контакт з котами.
Я вечеряла з друзями зі школи
у будинку мого колишнього, але Джеральдо про це не знає.
Він занадто ревнивий.
Токсоплазмоз.
Луллі має рацію.
Отакої! Очко!
Ванессо, ми всі в одній команді.
Звичайно, докторе. Вибачте. Я переступила межу.
Очевидно.
Я не можу в це повірити, дівчино!
Чому ти лише зараз отримала цю силу?
Як ти дізналася, що пацієнт бреше?
Шосте почуття.
Наступний пацієнт — Жан Азеведо, 54 роки.
Луллі, який твій діагноз?
Утома. І випадання волосся.
Гіпотиреоїдизм.
Відмінно.
Так!
Всі згодні?
Як ви вважаєте, як Луллі вдалося з'ясувати ці діагнози?
Вона геній. І вона моя подруга.
Пробачте, хлопці.
А це загадка. Як бути одночасно генієм і твоєю подругою?
О, Елено…
Що ти думаєш, Луллі?
Я слухала пацієнтів.
Точно!
Ви всі вільні.
До завтра.
Луллі.
У тебе все гаразд?
Так, все добре.
-Я лише втомилася. -Я зрозумів.
Сьогодні ти звучала як сезон «Хауса».
-Може, тебе підвезти? -Не треба. Я зустрічаюся с Жуліо.
Ми поговоримо. Про що говорять друзі.
-Добре. Побачимося? -Звичайно.
-Що? -Я більше не можу читати думки.
Господи…
Що?
-Я більше не можу читати думки. -Чому?
Люди мають право вирішувати, що вони хочуть, щоб люди знали.
Таке відчуття, що моя голова вибухне!
-Заспокойся, дихай. -Я більше не можу.
Я тут. Заспокойся.
Ми ж люди науки, вірно? Майбутні лікарі?
Поставимося до цього серйозно.
Я відведу тебе туди, де ми б могли докопатися до суті.
Підемо зі мною.
Ходімо.
СПІРИТИЧНІ СЕАНСИ
Луллі?
Закрий свої очі.
Луллі?
Закрий свої очі.
Нехай енергія тече.
З любов'ю та інтенсивністю.
Я читаю думки Луллі.
-Їй це подобається? -Ні.
Вона хоче вбити цю Роміну. І тебе, бо її сюди привела.
Що ви бачите?
Ви дуже засмучені.
Надмірно.
І гарного чоловіка.
Дуже.
Дієго дуже гарний.
Ви повинні впустити всесвіт
у своє життя.
Добре, але я не розумію, що це означає.
Звичайно! Ви ні в що не вірите.
Ви не слухаєте людей.
У вас серйозна проблема.
І ви боїтеся
бо ви думаєте, що це назавжди.
Так.
Але я тут через проблему.
Це легко.
Що це? Що ви робите?
Я б хотіла поворожити по вашій долоні.
Коли вона ворожить по долоні, це означає, що все…
Луллі?
Дайте мені руку.
Зосередьтеся.
Я бачу багато плутанини.
Що з вами, люба?
Я читаю думки.
Вона божевільна.
Ні. Я не божевільна.
Я сказала, що я читаю думки.
Звичайно, ні!
Хвора на всю голову, божевільна Макарена.
«Макарена», серйозно?
Відпустіть мене. Ви відьма. Ви коп.
Куди подівся ваш акцент?
Клянуся, я перестану всім брехати!
-Точно? -Так!
Я не впевнена, що можу!
Ви можете. Ходімо! Ванессо, Жуліо!
Ні, працюйте зі мною! Ми розбагатіємо!
-Дозвольте мені взяти карту. -Ні!
Уявіть ваш хист з моєю харизмою! Подзвоніть мені, якщо передумаєте!
-Залізай, заради всього святого! -Я вражена. Ти — феномен.
-Що ти робиш? -Припини.
Я не хочу це чути. Зрозумійте, будь ласка!
Треба підштовхнути.
-Знову? -Ця машина завжди зламана!
-Чекай. Дивися… -Виходьте.
На мою скромну думку, з цим даром можна жити.
Досить називати це даром! Я не можу читати саме ті думки, які хочу!
А я думаю, що тобі потрібно сказати Дієго правду.
Припини! Я і так збита з пантелику. Штовхнемо машину і поїдемо додому.
-Сідайте! Це наш шанс! -Сідайте!
Закривайте двері!
Так, ми раніше тут співали.
-Ви подивіться, хто тут. -Хто?
Привіт, крихітко.
-Жуліо! -Привіт, Дієго!
-Ванессо. -Привіт.
-Тобі вже краще? -Чому?
Хіба ти не була втомлена?
Трохи, але зараз краще, тому що я з тобою.
Авжеж, звичайно.
-Дієго, як твої справи? -Добре, а твої?
Що ж… Рікардо тут?
Так, він…
Він ось там.
З Еленою.
Дотепно.
Я на хвилинку, друзі.
-Ванессо! -Привіт, Жак!
-Як ти? -Як справи?
Давно не бачилися. Ти в національній збірній?
-Ні. Це ще не скоро. -Так.
І в нього травма. Хіба ти не чув?
Це серйозно, так, Жуліо?
Слухай своє тіло і бережи себе.
Так, тіло не бреше.
-Воно не бреше, вірно? -Звичайно.
І ми повинні слухати наші думки.
-Вірно. -Авжеж.
Я піду прогуляюся. Це класне місце.
Так.
Привіт, РІкардо!
-Вітаю. -Як ти, Елено?
Добре.
Що з нею?
Їй доведеться кинути навчання.
Що? Так це ж…
жахливі новини.
Справді жахливі новини.
Так. Бідолаха спустошена.
А як твоє серце, Рікардо?
Це просто звичайне питання.
Привіт, друзі!
Привіт, Жуліо. Як справи?
Пробач, Жуліо. Це Рікардо.
-Привіт. -Привіт, приємно познайомитися.
Тож…
-Чому ти не п'єш? -Що?
Ти хвора чи що?
Я багато не п'ю.
Схоже, ти закінчив свій. Я принесу нам чогось випити.
-Я допоможу. -Ні!
Ні, я не можу повірити.
Я просто збиралася сказати, що вам варто принести напої.
У нас збігаються думки, я це відчуваю.
Авжеж.
-Ти хочеш щось з'їсти? -Я не голодний.
Навіть закуски? Я не замовлятиму креветки, клянуся.
Що сталося? З тобою все гаразд?
Так.
Це просто задишка.
Хочеш води чи вийти на вулицю?
Ні, зі мною все гаразд.
Впевнений?
Гаразд. Йди сюди.
-Ви ще не замовили? -Я буду пиво.
-Я не знаю.
Що ж, я буду зовні одна.
-Справді? -Я буду зовні.
Я думала, ти святкуєш.
Батьки переїжджають до Португалії і не хочуть мене залишати.
Зрозуміло.
Я тобі ніколи не подобалася?
Ніколи.
Але я тобі теж ніколи не подобалася.
Але я знаю, чому ми завжди змагаємося.
Я не хочу сваритися з тобою або з іншими жінками через чоловіків.
Сестринство, знаєш.
Саме так!
За сестринство.
Зачекай.
Тебе турбує безлад?
Я маю на увазі, трусики посеред вітальні.
Чому ти мене про це питаєш?
-Труси серед вітальні? -Дівчата! Рікардо запрошує в середину.
Вже деякий час я намагаюся вирішитися це заспівати.
Час настав.
В цьому божевіллі Сказати, що я не хочу тебе
Я заперечую всі прояви
Приховую безсумнівне
Але навіщо жити, прикидаючись
Якщо я не можу обдурити
Моє власне серце
Я знаю, що кохаю тебе
Співайте зі мною!
Досить брехні
Ходімо?
Куди?
Це сюрприз.
Я дуже хочу тебе Мені потрібні твої поцілунки
Я дарую тобі моє життя Тож ти можеш робити все, що хочеш…
Давай відсвяткуємо нашу першу річницю.
Скажи, що це правда Що ти сумуєш за мною
Ходімо.
Я не можу повірити, що ти все це зробив.
Мій тато поїхав на тиждень.
Тож ми святкуватимемо цілий тиждень?
Ми будемо святкувати так довго, як захочемо.
Ей!
Що сталося? Скажи мені.
Я не знаю. Я хвилююся, неначе хочу щось випалити.
Це почалося після шоку.
Ну, ми по-справжньому ще не говорили про той день.
Знаю. Я не міг зрозуміти, що я відчуваю,
але я думаю, що зрозумів.
-Слухай, Дієго… -Дозволь мені сказати.
Добре?
Спостерігаючи, як ти працюєш у лікарні,
доглядаєш за пацієнтами, слухаєш їх,
дійсно піклуєшся про них…
Мені здається, що я дійсно зрозумів тебе.
Здається, я нарешті знаю, що я дуже хочу бути лікарем.
До біса мого тата, його очікування і вимоги.
Я хочу бути кращим лікарем і кращою людиною, якими я можу бути.
І я можу зробити це тільки поруч з тобою.
-Тоді вип'ємо за це. -За нас.
-Доброго ранку. -Доброго ранку.
ДІєго!
Тату!
Я не думав, що ти так швидко повернешся.
Я повинен був.
Екстрена операція. Дійсно складна.
Доброго ранку, д-ре Сезаре.
Ти мою книгу Шилдса не бачив?
Не можу її знайти.
Думаю, що ні.
Справді?
Дійсно?
Дивись.
Скільки разів я тебе просив
відносити книги у мою бібліотеку?
-Добре? -Авжеж.
Пробач.
-Мій тато… -Не слухає людей, вірно?
Зовсім.
Я не міг подумати, що все так закінчиться.
Ей.
Це була найкраща ніч у моєму житті.
Доброго ранку.
-Пам'ятаєш Луллі? -У будинку повний безлад.
-Я не знав, що ти повернешся. -Думав, що це готель?
Годі, тату.
Пам'ятаєш Луллі?
Вітаю, д-ре Сезаре. Я дуже захоплююся вами.
Ми з вашим сином теж будемо хірургами.
Ця дівчина ніколи не стане хірургинею.
Паола була вашою асистенткою?
Вона наша кураторка ординатури.
І чудова хірургиня.
Така чудова, що вона працює в державній лікарні.
-Не впоралася з моєю практикою. -Вона не хотіла.
Так вона каже.
Я зрозумів.
У навчальній лікарні реальне життя,
люди в біді, які стикаються з довгими чергами, недбалістю.
-Це непросто. -Тобто це марна трата часу.
Талановитий хірург багато чого вартий.
Кожне життя варте того ж.
Кожен заслуговує на талановитого хірурга як ви і Паола.
Хто б міг подумати! Ідеалістка!
Ви працюватимете все життя у державних лікарнях?
Я ще не вирішила.
-А я вирішив. -Ні!
Ми більше не будемо це обговорювати.
Ти не зруйнуєш все, що я побудував, через цю кляту ідеологію!
Я хочу мій власний шлях.
Чому б тобі не почати зі стрижки?
Змінити цей зношений одяг?
Лікарі не можуть виглядати як бандити.
Мої навички зроблять репутацію, а не моя зовнішність. Я не ти!
Але у тебе моє прізвище!
Це єдине, що я отримав від тебе!
Досить нити та поводитися як заможний примхливий хлопчик!
Будь-який студент-медик хотів би мати такого тата.
Бо насправді його не знають!
Вони знають лише з інтерв'ю та виступів.
Досить!
Я більше не сперечатимуся з тобою.
Якщо ти хотів мене роздратувати, вітаю.
Тобі вдалося.
Бувай, Лума.
З тобою все гаразд?
Краще не буває.
Агов, друзі!
О, в тому ж одязі, що і вчора!
Нам треба поговорити. Це плітки.
Я вчора говорила з Еленою. Вона переїде до мене.
Це хороша новина!
Це означає, що ви більше не сваритися?
До того ж Рікардо вільний.
Сказала, що це просто закоханість.
Я пояснила, що я вважаю, що у нас є зв'язок з іншого життя.
Я розумію. Ти хочеш, щоб я з'ясувала, чи подобаєшся ти йому.
Ти читаєш думки, Луллі.
Справді? Це в останній раз.
Так, вона читає думки.
-Не рухайся, будь ласка. -Пробачте.
Він розповів мені все про свою ікру і тренера, який попросив зробити МРТ.
Я подзвонив д-ру Фернандесу і зумів його втиснути.
Гра сьогодні?
-Так. -Авжеж.
Як у нього справи, Рікардо?
Лікар нічого не знайшов.
Звичайно, ні. Він бреше. Він боїться грати.
Що ти робиш?
Заспокойся, все добре. Він мені все розповів.
Я зрозумів. Він не хоче, щоб його засуджували.
Він не хоче помилятися, розчарувати свою маму, тренера
та товаришів по команді.
Це нормально.
А хто ні?
-Хто ні? -Вірно?
Я розмовляв з ним, і він, здається, в захваті від гри.
Він знає, що у кожного є своя думка,
і ми не можемо контролювати думки людей.
Авжеж, ми не можемо.
-Уяви, якби ми могли. -Я знаю!
Це було б божевіллям.
Не варто утримуватися від чогось через наш страх того, що подумають люди.
Люди завжди засуджують,
і це нормально.
Рікардо, книга самодопомоги є всередині цього красивого лікаря.
Ванессо…
Оскільки ти тут, не міг би ти мені де в чому допомогти?
Після того інциденту Луллі поводиться дивно.
-Поглянеш, чи немає у неї тахікардії? -Звичайно.
Перевір свій пульс.
Ти знав, що Елена переїде до мене?
Невже? Це чудово.
Перш ніж вона переїде, я хотіла би запросити тебе на вечерю в п'ятницю.
Ти вільний?
Дякую, що запросила, але я зайнятий в п'ятницю.
Справді? І що ти робиш?
Ну, це сімейна справа.
Ви б ніколи не здогадалися!
НЕБЕЗПЕЧНО
-У тебе відмінний пульс. -Дозволь перевірю.
У мене це здорово виходить.
Луллі.
Дієго.
З тобою все гаразд?
Це пан Оскар. Йому недобре.
-Підемо? -Так.
Доброго ранку, пане Оскаре.
Привіт красуня.
Ви прийшли попрощатися?
Ні.
Звичайно, що ні.
Лише перевіряю, як почуваєтесь.
Медицина не може вилікувати все.
Я тягар для всіх.
Навіщо турбувати людей…
Ви приймаєте ліки?
Звичайно.
Ні.
Пане Оскаре, вам треба…
Вітаю, пане Оскаре. Ви хочете побачити сина?
Це те, чого я хочу найбільше.
-Я погляну, докторе. -Дякую.
Паоло, пане Оскар не приймає ліки.
Звідки ти знаєш.
Не знаю. Думаю, що це передчуття.
Тоді я зміню на внутрішньовенну терапію.
Його випадок дуже серйозний. Його кровотеча могла розвинутися…
А хірургічний дренаж або декомпресія?
Можливо.
-Він не погодиться. -Його син — так.
Він прийде?
Так, навіть якщо доведеться тягнути.
Ходімо.
Так?
Роберто?
Це я.
Ми працюємо в навчальній лікарні і хотіли поговорити про пана Оскара.
Роберто, він не пив вже два роки.
Він бреше.
Його стан важкий. Немає часу, він хоче вас бачити.
Йому слід було подумати про це раніше.
Гадаєте, скільки разів я чекав у школі годинами,
він запізнювався і від нього тхнуло випивкою?
-Принаймні, він з'являвся. -Він ніколи в житті не казав правду.
-Він думав лише про себе. -Я розумію, про що ви.
Мій тато саме такий.
Він пропустив всі ваші випускні, всі ваші шкільні презентації?
Всі.
Він пияка?
Ні. У нього не було такого виправдання.
Але він мій батько.
Сподіваюся, десь в душі він мене любить.
Не так, як пан Оскар, але любить.
Роберто, скажу відверто.
Я бачив аналізи вашого батька.
Він мав вже померти.
Думаєте, чому він ще живий?
Надія знову побачити і обійняти вас.
Сказати, що йому шкода.
Це пан Оскар, вірно?
Так.
Лікарко, скальпель.
Він готовий до спостереження.
-Як думаєте, він помре чи ні? -Я думаю, що ні.
-Я дам йому 40% шанс. -Шістдесяти.
Ходімо поговоримо з Роберто.
Ви зробили правильний вибір.
Я щойно дозволив операцію.
Ви тут. Це все, що має значення. Дякую.
Ні, дякую вам обом.
Ми нічого не робили. Дякуй Паолі, найкращому хірургу в світі.
Мамо?
Дієго досі не згадав, що ми розлучилися.
Хіба ти йому не сказала?
Це божевілля.
Ти б повірила, що це не найбожевільніше?
О Боже! Що ти задумала?
Я можу читати думки, мамо.
-Я також. -Справді?
Серйозно? Так це спадкове?
У жінок є шосте почуття, Луллі.
Ні, мамо. Все зовсім не так.
Я кажу тобі, я справді можу читати думки.
Після шоку я можу читати думки людей, які мене торкаються.
О Боже…
Боже, вона марить. Хіба у лікарні немає психіатрів?
Ні, я не марю.
Так, психіатрів багато в тій лікарні,
але ніхто це не вилікує.
Заспокойся.
Я знаю, це божевілля.
Чому ти лише зараз мені це кажеш?
У тебе вже чимало турбот. Я не хотіла погіршувати ситуацію.
Луллі, я завжди хвилюватимуся через тебе.
Читаєш думки чи ні, помиляєшся чи ні,
я ж твоя мати.
Дякую. Не дочекаюся, щоб позбутися цього.
Я можу тільки уявити.
Я можу тебе перевірити?
Звичайно.
Я маю набрати два кілограми, мамо? Як ти можеш про це думати?
Я не знаю, коли вийду заміж і чи вийду я взагалі, мамо!
Годі про це думати! Це безглуздо!
Мамо…
дякую, що сказала всі ці речі.
Мені потрібно було знати, що хтось мене підбадьорює.
Я завжди думала, що всі намагаються тягнути мене вниз.
Таких людей багато, люба.
Багато людей підбадьорюють тебе.
Тобі варто їх послухати.
Слухати тих, хто любить, це корисно для здоров'я, дівчино.
Хвилиночку!
Луїс залицяється до тебе?
Я не можу в це повірити! Я дуже підтримую ці стосунки!
Вони тут.
Поїхали на гру, Луллі!
-Сідай. -Поїхали.
-Їдемо! -Міріам.
ГОСПОДАРІ — 14 ГОСТІ — 15
Замінімо гравця номер 3?
Так!
Уперед, Жуліо!
Уперед!
-О Боже! -Уперед!
Угору!
Порвіть їх!
ГОСПОДАРІ — 15 ГОСТІ — 15
Давай!
Ей!
-Так! -Ось так!
Давайте виграємо цей!
Зараз буде. Вгору!
-Уперед! -Не може бути!
Молодець!
Відмінно!
-Так! -Так!
Так!
Жуліо!
Так!
ГОСПОДАРІ — 17 ГОСТІ — 15
-Ви приголомшливі. -Жуліо!
-Вони хочуть, щоб ми пішли. -Поглянь.
-Як справи? -Ти так добре грав!
Луллі, ти ще ніколи не казала мені, про що думав Рікардо.
Що ти чула?
-Я збиралася тобі розповісти… -Просто скажи.
Не хвилюйся. Я змирилася зі своєю долею.
-Ти був дивовижним. -Дякую.
Ти неймовірний.
-Ей. -Ми втратили нашого чоловіка.
Ей, тренере, це Рікардо.
-Приємно. -І мені.
Вони гаряча парочка.
Дуже гаряча.
Дієго!
Я рада, що все вийшло добре.
Він міг померти.
Ходімо на вулицю. Давай.
Я не збирався нічого говорити, але сказав, що треба оперувати. Чи не так?
Так. Відпусти руку! Ти з глузду з'їхав?
Ти мав рацію.
І ти привів сюди Роберто.
Насправді, це ми зробили.
Тобі судилося це робити, Дієго.
Можливо, тобі не судилося стати лікарем!
Я просто кажу відверто.
Тобі не судилося стати лікарем!
-Що? -Все скінчено, Луллі.
Між нами.
З тобою все гаразд?
Луллі.
-З вами все гаразд, пане Оскаре? -Не чіпай!
Я згадав.
Можливо, тобі не судилося стати лікарем!
Ти казала, що мені не судилося!
Луллі, ми розлучилися.
Ти брехала весь цей час!
Пробач мені, Дієго.
Я боялася втратити тебе.
Я не хотіла тобі нашкодити, але не могла…
Іноді ми не можемо підібрати слова?
Знаєш, яка дорога вимощена добрими намірами?
Луллі…
Дієго!
Дієго, поговори зі мною! Допоможіть мені!
-Дієго! -Дієго? Ноші, хутко!
Дієго, поговори зі мною! Допоможіть!
Дієго!
-Залишайся зі мною! -Що сталося?
Біль в нозі. Він почався, коли я повернувся, пам'ятаєш?
Це просто задишка.
-Перепрошую. -Піднімаймо.
Хутко. Один, два, три.
Давайте відвеземо його до реанімації!
Паоло, йому потрібна операція. Це емболія легеневої артерії.
-Що? -Повірте мені!
Після довгої подорожі у нього була біль у ногах і задишка.
Повірте мені!
В цьому є сенс. Перевіримо.
-Ехокардіограма. -Зробимо.
Все буде добре, Дієго.
Це явно тромб.
Нам доведеться оперувати.
Обстеження.
Паоло.
Так?
У нього фібриляція! Дефібриляцію!
Хутко! Давай!
Чисто! Відійди, Луллі!
-Луллі! -Луллі!
-Операція потрібна негайно! -Луллі!
-Ванессо, допоможи Луллі. -Потрібна допомога!
-Швидко! -Ти ціла?
Все гаразд.
Давай. Везімо його.
Ванессо…
-Я не можу залишити його одного. -Він не один, дівчино.
З ним все буде добре.
Ти дійсно в це віриш,
або просто так кажеш?
Хіба ти не можеш читати мої думки?
Чисто! Відійди, Луллі!
Не можу.
Отже, тобі доведеться мені повірити.
ОПЕРАЦІЙНА
Все пройшло добре. З ним все буде гаразд.
-Я можу його побачити? -Так, заходь.
Луллі.
Не проси мене йти, будь ласка.
Привіт, Лума.
Тату.
Ти хочеш налякати мене до смерті?
Я хотів прийти раніше, але був в операційній.
Добре, що ти тут.
Як ти міг подумати, що я не прийду?
Синку…
Ми сваримося, ми сперечаємося,
але я люблю тебе, хлопчику!
Дуже.
Не забувай про це ніколи.
І я тебе люблю, тату.
Як ти?
Все гаразд.
Вірно, Паоло?
Так, Дієго.
Завдяки Луллі.
Луллі?
-Ти мене врятувала? -Ні.
Це була Паола.
Найкраща в світі хірургиня врятувала тебе.
Я лише трохи допомогла.
Сезаре, я хочу тобі дещо показати.
Як саме допомогла?
Я слухала тебе.
ДВА РОКИ ПОТОМУ
Агов. Дивіться.
Ви йдете фотографуватися, друзі?
Так! Це непристойно!
Поквапитися.
-Ходімо. -Ей.
Слухай, ти станеш кращим хірургом у світі.
-Отже, тепер ти передбачаєш майбутнє? -Не зовсім.
Я вирішила не бути хірургинею, тож ти станеш першим номером.
Ти така дотепна!
-Ти вже вирішила? -Повністю.
-Ну, друзі! -Покваптеся!
-Ходімо! -Давайте!
-Ну ж бо! -Ходімо.
Давайте зробимо фото!
Вставайте щільніше, друзі!
Три, два, один… Скажіть «сир»!
Сир!
МАЙБУТНІЙ ЛІКАР
ДИПЛОМ УНІВЕРСИТЕТУ
КЛІНІЧНІ НАДЗВИЧАЙНІ СИТУАЦІЇ АНАТОМІЯ ЛЮДИНИ
Цей божевільний досвід виявився вартим того.
Я нікого не слухала, але я була змушена.
Подивіться, що вийшло.
Зрештою, я прислухалася до себе
і я зрозуміла, що хочу спеціалізуватися на людях.
Мені здається, що я вас знаю.
Справді? Звідки?
Тому я слухала б своїми вухами і серцем.
Пані Долорес! Не можу повірити! Так приємно вас бачити!
І мені!
Я рада, що ви тут з нами.
Я також. Я відчуваю себе дуже задоволеною.
Як ваша родина?
З ними все гаразд. Вони скоро приїдуть.
-Так, приводьте їх усіх. -«Зробимо це!»
І що привело вас сюди, пані Долорес?
КІНЕЦЬ
переклад субтитрів: Василь Степанов