Du har to 20-kornede føderale .44 Magnums, en seks-tommers tønne .44 Magnum.
Dette er ikke blykuler.
Kunne trengt en fire-tommers løp, men vi skal gi den den ekte vare.
Bare i tilfelle dette ikke går bra, her er bilnøklene mine.
Jeg har alltid ønsket meg en Mercedes-Benz.
Steng sylinderen på revolveren. Føl deg som Matt Dillon.
Og mange tror jeg er litt dum som gjør dette.
Men hvis det bare er en idiot der ute dette vil utgjøre forskjellen for...
en fyr ser dette og sier: 'Ja, kanskje jeg skaffer en sånn'...
da er det verdt det.
Lett som bare det, folkens.
Det er et våpenkappløp på gang.
Det er ikke noe nytt. Det har pågått i over 500 millioner år.
Fisk pansret seg. Andre fisker har skarpere tenner, sterkere kjever.
Den første fisken utvikler tykkere panser. Går frem og tilbake.
Du har Homo Sapiens på jorden.
De hadde enkel kroppsrustning laget av vinranker og sånt.
De ville prøve å veve sammen litt. Legge noen skilpaddeskall eller skjell der.
Og skarpe pinner ville prelle av litt bedre.
Så går den andre siden, piler og buer gjennom.
Den andre siden kommer tilbake med stålplaterustning og ringbrynjer.
Og det går frem og tilbake og frem og tilbake.
Og for bare en liten flik av historien, var jeg i forkant av den.
På 500 millioner år er Richard Davis den eneste mannen...
å ha skutt seg selv 192 ganger...
i den evige kampen mellom rustning og våpen.
Ingen stor sak.
En dag skal jeg ta en pose ketchup der og sprute ut.
Kan du få et zoom-inn-bilde her?
Som oppfinneren av den moderne skuddsikre vesten,
hadde Richard et produkt å selge.
Han var showmann, forretningsmann og filmskaper...
lage åtte timer med kultfilmer som ble elsket av politi over hele landet.
- Kurt, går det bra, mann? - Han bare støvet meg. Fikk du ham?
Jeg vet ikke, mann.
På høyden var Richard kongen av en global kroppspanserindustri.
Selskapet hans, Second Chance, var verdt over 50 millioner dollar.
Vestene hans ble båret av politi, militære og til og med president Bush.
Tusen takk for at du deler dine gudgitte talenter med oss.
Det som trakk meg til Richard, var hans motsetninger.
Hva får en mann til å risikere sitt eget liv for å redde tusenvis...
bare for å sette andre i fare, gang på gang, over tre tiår...
til slutt sette over 100.000 liv i fare?
Hensikten med det jeg prøver å illustrere her i dag...
er å vise...
1. AMERIKANSK SELGER
'Seven Mile Road, takes me back.' Petula Clark.
Lytt til musikken til trafikken i byen.
Verste imitasjon av Petula Clark noensinne.
- Hva var her før? - Dette var pizzabutikken min her.
Helt tilbake. Faktisk for 50 år siden. 51 år siden. Herregud, jeg er gammel.
Vi laget pizzaen bak der.
Du kaster deigen opp i luften og snurrer rundt.
Du gjør det med baksiden av knokene.
Bruker du fingertuppene der oppe, blir det hull i den. Du kaster den opp.
Gutt, jeg kan fortsatt gjøre det.
Richards opprinnelseshistorie som oppfinner startet merkelig nok her.
I 1970 dro Richards forlovede, Karen
med venninnen for å levere to store pepperoni-og skinkepizzaer.
Vi hørte noen ringe bakfra og sa: 'Bring den rundt på baksiden.'
Så vi gikk. Vi var veldig naive.
Og det var fem menn der, og...
en satte en machete mot halsen min og begynte å dra oss tilbake mot bakgården.
Men så sa en annen: 'La oss bare ta pengene og gå.' Så vi var ok.
Seks måneder senere, natten etter at Apollo reiste til månen,
fikk en telefon i samme området for to store pepperoni og skinke.
Og det er den samme ordren som Karen tok rett inn i kjevene på et væpnet ran.
Jeg fikk en seksskudds .22. Jeg tok en revolver og gjemte den under pizzaboksen.
Jeg ser disse karene stå der.
Jeg sa: 'Bestilte dere pizza?' Og de sa: 'Ja, ta den til baksiden.'
Jeg visste at det kom til å bli et ran da.
Den høyeste rettet en pistol mot meg, og jeg fortsatte bare å se på hånden hans.
Dumme westernfilmer sier noen ganger:
'Se på mannens øyne, det vil fortelle deg.'
Nei. Hva i helvete? Bare pass på hendene hans.
Hånden hans begynte å bevege seg. Jeg skjøt inni kjeven hans og ut øret hans.
En annen gikk en tomme fra hjertet hans, rett gjennom ham, .22.
Jeg bommet på det tredje skuddet, og det fjerde traff den andre i skulderen.
Jeg traff ham midt i midten bak, bak hjertet.
Han gikk flatt ned på nesen.
Akkurat her på dette stedet...
beseiret jeg to menn i en skuddveksling.
Dessverre kjempet jeg mot tre på den tiden.
Han jeg trodde var død, ligger på bakken,
han skjøt mot meg bak på venstre ben og høyre side av hodet.
Og så skjøt de bare to av.
Seks måneder senere brenner hans to pizzeriaer ned på samme natt.
Det var uenighet om hvordan det skjedde.
Det var definitivt en påsatt.
En stund trodde politiet til og med at jeg gjorde det.
Folk som ser på dette akkurat nå, tenker: 'Kanskje han gjorde det.'
'Hvorfor skulle han gjøre det?' 'Han gjorde det for forsikringen.'
Jeg hadde ingen forsikring, ok?
Uten jobb, og med sin bakgateskyting friskt i minne,
rettet Richard oppmerksomheten mot faren han så overalt.
Jeg fortsatte å lese historier om politimenn som ble drept.
På et tidspunkt i 1971,
rundt om i landet ble åtte politimenn skutt og drept i løpet av en helg.
Grunnene? Sannsynligvis narkotika og mangel på obligatorisk fengselsstraff.
Her er det gamle konseptet innen kroppspanser: Flak-jakker.
De har to store ulemper.
For det første er de for stive og tunge til hverdagsbruk.
For det andre kan forbryteren se rustningen
og skyter etter betjentens hode.
Jeg innså at vesten måtte være bekvem nok til å ha på daglig.
Men ingen lager noe sånt.
Jeg tenker for meg selv: 'Kanskje noen burde gjøre det.'
Jeg fikk en nylonrull på 70 dollar.
Det var annerledes fordi det var lettere enn stålplater.
Ikke noe metall, det er det viktigste.
Jeg lagde rutene, og sydde dem så sammen med en syl.
Vi måtte lage hver eneste søm for hånd.
Han kuttet setebeltene ut av bilen vår for å bruke til skulderstropper.
Jeg hadde ett år ved University of Michigan College of Engineering.
Så alt var veldig vitenskapelig.
- Men hvordan visste du at det fungerte? - Vi skjøt den. Selvfølgelig ja.
Kulen din er akkurat der, omtrent halvveis.
Han skjøt også i kjelleren vår i rekkehuset vårt,
som naboene ikke likte. Så vi varte ikke lenge i rekkehuset.
Folk sa, hvis du ikke har en stålplate der,
vil støtet fra kulen vil blåse en del av brystbeinet gjennom hjertet ditt.
Du vil bli lamslått så du ikke kan skyte tilbake, og skurken skyter deg i hodet.
Jeg trodde ikke det var tilfelle, men kanskje de hadde rett.
Jeg hadde en planlagt demonstrasjon ved en politiavdeling.
Politiet er veldig sta, kyniske. 'Vis meg om dette fungerer eller ikke.'
Jeg bestemte meg for at jeg måtte gjøre det. Jeg måtte bli skutt på vesten.
'Vi går ut i skogen og gjør det. Eller jeg gjør det her, om det går bra.'
Jeg trodde de ville si: 'Nei, ansvar.' Men de sa: 'Gjør det.'
Vi skal prøve å finne ut om dette fungerer eller ikke.
Hvis det gjør det, kan det redde tusen mann i løpet av de neste 10 årene.
Hvis det ikke gjør det, kommer de til å dø, som jeg vil.
Vi vil anta at de gutta der borte er bowlingkjeglene,
er de som skyter på meg.
Ok.
Det svir. Det svir nok til å gjøre deg sint.
Og huden er ødelagt. Det er under venstre ventrikkel i hjertet.
Kulen sitter fast i nylonen.
Ikke skadet. Jeg er klar til å gå. Vi kan trene.
Politiet sier: 'Dette fungerer virkelig.'
De klatret. De sender... telekser.
Det er for dere ungdommer, det har dere aldri hørt om.
Noen timer etter at jeg ble skutt, visste alle om dette.
Jeg innså at det er dette tidsvinduet, den virkelige verdenen her...
ikke siter meg i retten eller noe, men en politimann ble nettopp skutt.
Det er noen sekunder der han kan gjøre noe med den fyren.
Du har blitt skutt. Du er i sjokk.
Fyren angriper deg. Han skjøt deg en gang. Vil han skyte deg igjen?
Ja, det vil de. Noen ganger gjør de det.
Richard satte seg inn i bilen med vester, våpen og ammunisjon,
og kjørte til politiavdelinger over hele landet.
Da vi fikk en bestilling la vi vestene i pizzaesker.
Vi henter vesten, legger den i esken, forsegler den. Av gårde.
Neste morgen er det i California. Forhandlerne er ute av seg.
Sier som: 'Jeg kan ikke få service som dette.'
Jeg tok hver krone jeg lagde, og jeg gikk og fant en firefargeprinter.
Og i den snakker jeg om vesten og hvordan du bør bruke den.
Men jeg legger dette opp her: 'Sex & Vold'.
Så dumt som det er, fikk det folks oppmerksomhet.
Det første spørsmålet de ofte stilte, 'Hvem er den sexy blondinen på forsiden?'
Og jeg ville si: 'Det er meg! Jenta er heller ikke verst.'
- Hva syntes Karen om dette coveret? - Hun tok det pent.
Det var det jeg hadde et problem med.
Vi hadde en liten mann-kone-ordning. Det var litt kult.
Når jeg skal ut for å jobbe med modeller,
den morgenen skulle vi opp til...
Hun tappet kroppsvæskene mine. Hun kastet meg på sengen der.
Tanken er tom her, ikke sant?
Å ja.
Den jenta har de to flotteste beina i Amerika.
Vet du hvordan jeg vet det? Jeg telte dem.
'Sex & Vold' ble en institusjon.
Jeg sa til Karen: 'Er du klar over at vi gjør det så bra
at vi kan gå til K-mart og kjøpe alt vi vil.'
Hun sier: 'Ja.' Dette er redneck nirvana.'
Richard forlot Detroit og åpnet en fabrikk
i den lille arbeiderbyen Central Lake i Nord-Michigan.
Han ansatte hundrevis av arbeidsløse,
og ble byens største arbeidsgiver.
Richard er gal, ja.
HJEMMESYERE SECOND CHANCE
Gal på en god måte.
Folk snakket om at han kom inn i butikken
med store bøtter med Kentucky Fried Chicken og delte ut til alle.
Han var en borgerleder, en redningsmann for byen.
Av egen lomme orkestrerte han et årlig fyrverkerishow...
som trakk titusenvis til regionen.
Alle folkene som kommer inn, går til restaurantene, går til butikkene.
Det gjorde dem oppmerksom på vår lille by Central Lake.
I kjernen var Second Chance en familiebedrift.
Richards kone, søster og far hadde alle nøkkelposisjoner.
Han castet til og med moren til å spille i filmene hans.
Møt Mr. Brownie.
Og da sønnen Matt vokste opp, kom han for å jobbe for faren sin.
Richard kjøpte en 2.400 mål stor tomt til hjemmet sitt,
skytebaner og masse våpen.
Dette landet er ditt land... Nei, det er det ikke.
Dette landet er mitt land, ja. Kom deg vekk fra dette landet.
Dette landet er mitt land, dette landet er mitt land.
Noen av de andre selskapene, mine konkurrenter,
hver dag hadde jeg folk som løy om meg.
Sier at vesten ikke fungerte, eller en fyr ble drept med vesten vår.
De ville til og med si at jeg var død.
Dette er normalt at de lyver om meg hele tiden.
Richard, beskriv for meg et øyeblikk hvor du ikke fortalte sannheten.
Jeg fortalte ikke sannheten?
Du tok meg der.
Sannheten er nok den mest skjøre og unnvikende tingen i universet vårt.
Den kan bøyes, forvrenges, snus rundt.
Det kan bli ødelagt.
2. DEN BESTE REDNINGEN
Politi, stå stille! Stopp!
- Ikke rør deg! Ikke rør deg. - Du tok meg. Du tok meg.
Hvis du puster feil, dreper jeg deg!
Fortell meg om dagen du ble skutt.
Jeg ble kalt til innbrudd.
Den mistenkte løper fra baksiden av dette huset, og jeg løp for å fange ham.
Og jeg kom nærme og jeg kunne se ut øyekroken med lommelykten
at han hadde våpen og at han skulle skyte meg, og det gjorde han.
Og jeg skjøt ham tilbake.
- Hvor skjøt han deg? - En kule gikk gjennom hånden min,
og deretter stoppet i vesten min. Second Chance kroppspanser reddet livet mitt.
Det neste du vet, jeg snakker med Richard Davis. Han ville bekrefte.
'Har du avisartikler?' og så videre.
Jeg fortalte ham hva som skjedde. Han sa: 'Det høres ut som om du er en redning.'
Når jeg tar på meg den panseret, føler jeg at det er Richard som beskytter meg.
Aaron Westrick skulle bli den viktigste personen reddet av Davis.
- Det er deg. - Det er meg.
Da jeg først startet vesten, sa jeg: 'Om vi redder noen, skal jeg lage en liste.'
Her er navnet, datoen, stedet, våpenet,
og kanskje få bildet til fyren med et blåmerke og smilende.
Jeg på spøk kaller meg Redning #000.
Jeg håpte realistisk på kanskje hundre til slutt.
Jeg var veldig glad for å ta feil på det. Vi reddet over tusen.
Noen ganger går du flere uker uten å redde noen, og jeg vil gjerne ha et uttak.
Kom igjen, vi må redde noen!
Hadde jeg ikke hadde på kroppspanseret, ville kulen ha drept meg, punktum.
Hvis Chris ikke hadde hatt på seg Second Chance-vesten sin,
- ville vi ikke hatt Samuel i dag. - Det føles deilig å være i live.
Hun var ikke her da han ble skutt, hun er bare seks måneder gammel.
Jeg antar at du kan kalle henne en Second Chance-baby.
Dette reddet meg. Kulen satt fast i vesten min akkurat her.
Et år senere, skulle jeg gifte meg, sa jeg til Richard at jeg ikke hadde en ekte far.
Min ekte far ville ikke ha noe med meg å gjøre.
Jeg spurte Richard: 'Vil du være villig til å følge meg til alters?'
Jeg sa, 'Angie, jeg vil avlyse en audiens hos paven, ok? Jeg skal være der.'
Kulere enn det blir det bare ikke.
- Ble du filmskaper? - Ja.
Jeg var regissør da. Forfatter, regissør, noen ganger stjerne.
170 kilo
For å promotere vesten fikk vi politifolk som hadde blitt skutt i vesten.
Fikk dem alle til å komme hit, og de spilte skytingen deres.
Det er en krysning mellom en 30-sekunders reklamefilm og en totimers film.
Jeg ville elske å ha laget en 30-sekunders reklamefilm og si: 'Dette er en vest.'
Men du må vise dem at denne reddet livet til disse karene.
Dø, gris.
Med gjenskapningene prøvde Richard å være så nøyaktig som mulig.
Men min gjenskapning, det skjedde ikke i dagslys.
Mannen som skjøt deg, var han en hvit mann eller en svart mann?
Han var en svart mann.
I gjenskapningen spilles han av en hvit mann.
Godt poeng. Gjenskapningen jobber med det de hadde.
Du tok meg.
FILMLIV OG VIRKELIG LIV
I filmene hans ser vi Richards markedsføringskunnskaper.
Men de avslører også hans indre frykt og ønsker.
I hans film fra 1975, 'Second Chance vs. UAP',
en sammenrasket gruppe kommunistiske hippier som gikk berserk,
gjør de det til deres oppdrag å myrde politiet.
Å drepe griser, drepe griser, drepe griser.
Det finnes ingen mer rettferdig og vakker handling enn likvideringen av de brutale,
fascistiske insekt som tærer på livene til våre folk.
Hør, hør!
- Hva står UAP for? - Det er griperen der, ser du?
UORGANISERTE RÆVHØLPØBLER
UAP-er fins.
Uorganiserte rævhølpøbler.
Du tror denne organisasjonen ikke eksisterer, men den gjør det.
Og de dreper 10 politimenn hver måned.
Politiavdelingene ville vise det på et politiforeningsmøte.
Alle elsket det, og de ville ha mer.
Richards filmer innpodet frykt i politiet,
så de skulle fortsette å kjøpe de nyeste modellene vester.
Inspirert av Hollywood-filmer oppmuntret Richards filmer også politiet...
å bli hemningsløse mordere.
'Så spørsmålet er, pøbel, føler du deg heldig?'
Vel, gjør du det, pøbel?
Filmene lot også Richard tulle med media,
om de stilte spørsmål ved politiets brutalitet.
- Var Godzilla bevæpnet? - Nei, men han var enorm!
- Skjøt du et varselskudd? - Nei.
De slemme var Godzilla, deres skyld og henrettelse en forhåndsbestemt skjebne.
- Drepte du Godzilla i kaldt blod? - Jeg måtte, dame, han er et reptil.
Du er i en så dødelig seriøs virksomhet.
Du må ha en sans for humor om dette, for hvis ikke, blir du gal.
Hva er komedie?
Webster's Dictionary definerer komedie som den formen for underholdning...
Jeg tror kanskje en del av min tiltrekning til Richard...
er det faktum at jeg alltid har vært en fan av opera.
Han er en virkelig operakarakter.
Hva heter operaen Richard Davis?
'Boom.'
Jeg forrådte min fantastiske kone, Karen. Det er den største sorgen i mitt liv.
Det var rent hedonistisk.
Kathleen. Wow, for en kropp.
Hun er veldig kunstnerisk. Hun har et stort talent.
Hun kan gjøre en imitasjon av Elmer Fudd som leser pornografi,
det ville sette deg på gulvet med tårer i øynene av latter.
'Jeg ble lamslått over den nakne kroppen hennes.'
Jeg vet ikke. Richard er mye.
Vi ble skilt, men jeg ble i selskapet fordi jeg måtte beskytte interessene mine.
Jeg begynte å sette pris på vanskelighetene hennes umiddelbart.
Richard trenger desperat å bli elsket av folk.
Han har sine undersåtter, sine venner, sine tilhengere.
For eksempel elsket Aaron Westrick Richard.
Og elsket Richard Aaron?
Han elsket ham som en av hans elskede redninger.
Han elsket ham slik noen ville elske en mesterhund.
Jeg bryr meg ikke om hva noen sier, Aaron og Richard var gode venner.
Personlighetene deres var noe like med energinivået deres,
og Aaron, han var alltid i bevegelse. Snakker, beveger seg, noe.
De forsto hverandre.
Richard, han var veldig sjenerøs.
Aaron Westrick, 265.
Tar oss med ut for å spise. Tar oss med ut på båten hans.
Karen, han sendte oss babygaver, og vi kom alle ganske nær.
Vår neste video vil bli 'Aaron Westrick, Master of Criminal Justice.'
Over den, ville du være på en stein i superhelt-antrekket ditt med kappen.
'Jeg ser en gjerningsmann!' Du flyr ned. Ok.
Richard sa: 'Vi vil du skal jobbe med oss. Du er vår beste redning.'
Jeg husker disse ordene: 'Du er vår beste redning.'
Fortell hele politimiljøet i Amerika det du nettopp fortalte meg.
Da drev jeg med markedsføring. En stund hadde vi det kjempegøy.
Richard Davis her.
Jeg var en slags hjelperen hans, på en måte.
Lederne sa til meg: 'Det er din jobb å holde et øye med ham.'
Da jeg ble skutt, ble jeg utskrevet fra sykehuset den natten.
Sheriffen så på meg, han sa: 'Du gjorde en god jobb.'
'Men for 25 cent kunne du ha spart dette fylket for mye penger.'
- Hva betydde det, 'for 25 cent'? - En kule koster 25 cent.
Jeg kunne ha gått over ham og skutt ham, og det gjorde jeg ikke.
Han sluttet å skyte. Han slo. Jeg skjøt ham tilbake. Vi sluttet begge å skyte.
Jeg sto ikke over ham og henrettet ham.
Skurker som skyter politimenn prøver bevisst å drepe dem.
De får en enveisbillett til helvete.
Ikke livstid i fengsel, eller ikke 10 år på dødscelle.
Akkurat der, på stedet, død. Det er min måte å gjøre det på.
Fikk akkurat en telefon. En New York delstatspoliti er skutt.
Richard hadde en policy for politifolk reddet av en Second Chance-vest.
Hvis de drepte skytteren, ville han belønne dem med en pistol.
- Jeg tok pistolen min og skjøt mot ham. - Drepte du ham?
Nei. Han gikk bak bilen sin, du vet, han beveger seg tilbake på den tiden.
Men uten henrettelsen, var det ingen dusør.
Jeg tror Richard alltid så på seg selv som en skjebneperson.
Som at Prometevs bringer noe tilbake, fra gudene til fordel for menneskeheten.
I kampen mellom liv og død kunne han tippe oddsene.
3. UTROLIG FEIL
En av Richards mest forferdelige og merkelige overtredelser
skjedde i 1990 på Second Chance pin shoot.
Denne skytekonkurransen var en ukelang begivenhet arrangert på Richards eiendom.
Det tiltrakk seg de beste profesjonelle og amatørskytterne fra hele verden.
Og Richard var lederen.
Det var veldig gøy som barn.
Jeg vant en veldig stor Gurkha-kniv, som er omtrent så stor...
og jeg vant den som 12-åring. Foreldrene mine måtte skrive under for å ta imot.
Men jeg vant den fordi jeg visste svaret på spørsmålet, som var:
'Hva heter denne kniven?' Og jeg sa: 'Gurkha.'
Og det er faktisk en drapskniv.
Richard Davis var et ikon. Han var den mektigste personen.
Han var han som sysselsatte 80 % av byen.
For meg, en å se opp til som en du kanskje vil være en dag.
Da jeg var 16, tok jeg et dårlig valg.
Jeg var ute og drakk med noen venner. Vi hadde trukket oss bak skolen
og sa: 'La oss gå inn og gjøre en seniorspøk.'
Jeg kastet rundt noen ting. Jeg knuste noen ting.
Det var livsendrende for meg i den alderen.
Og det har med dette å gjøre her.
Og det var det som startet neste del av Richards dårlige beslutning.
'Politiet pågriper vandalmistenkte i Central Lake, ' som er meg.
Men rett ovenfor er en annen artikkel om Richards selskap og seg selv.
Det står: 'Kule funnet i Central Lake-kvinnes hjem.'
Under Richards pin-skyting rikosjetterte en kule og fløy gjennom skogen
inn i denne damens hjem gjennom et vindu.
Og så fikk hun et hjerteinfarkt...
eller hun trodde at hun hadde et hjerteinfarkt
og de måtte bringe inn et fly og ta henne.
Så det var penger som skulle være involvert.
Richard så artiklene og ønsket å kontakte meg.
Dermed begynte hans dårlige avgjørelse og tok oss langs en gal vei.
Han henter meg i Mercedesen, han tar meg med tilbake til eiendommen hans.
Det er vei gjennom skogen. Det er én vei inn, én vei ut.
Underveis forteller han meg historien om disse problemene jeg har
og disse problemene han har, og hvordan de kan korrelere.
Og han sa: 'Vet du hva jeg tenker?'
'Jeg tror du kanskje har fått denne gale ideen,
å bare gå på hærverk, og skyte en kule gjennom vinduet til denne damen.'
'Du syklet opp dit, og skjøt denne kulen gjennom vinduet.'
Jeg tenkte: 'Hvorfor skulle jeg gjøre det?'
Han sa bare: 'Mitt firma kan bli saksøkt for millioner av dollar.'
Han sa: 'Jeg vil gjerne være gudfaren din. Hva skal du gjøre?'
'Hva skal du gjøre i livet? Jeg kan ta vare på deg.'
Jeg tror dette er samme gang han viste meg det han kalte flash-penger.
Det var en bunke penger. Og han sa: 'Den kan bli din.'
Da jeg kom til min side av bilen og han kom til siden,
han så over toppen av sin, jeg tror det var en limegrønn Mercedes.
Han så rett på meg og sa: 'Hvis du forteller noen, vil jeg drepe deg.'
Da faren min hørte det, ville han hente en hagle og ta ham.
Men selvfølgelig, den hagla ville ikke hjulpet med Richard.
Du trenger et hangarskip.
- Jeg vil spørre deg om Tim. - Tim.
- Har du sett Tim siden denne hendelsen? - Nei.
- Ser du ham noen gang i byen? - Nei.
Kan være. Jeg har aldri sett etter ham. Bryr meg egentlig ikke om ham lenger.
På det tidspunktet endte jeg opp med å gå undercover for Traverse City Narcotics.
De kom inn, satte en mikrofon på meg, og vi hadde møter,
og de forklarte: 'Når han ringer, avtal et møte, så tar vi det derfra.'
Richard hentet meg i den grønne Mercedesen
og vi dro ut til...
Jeg blir litt skjelven fordi det bare gjør meg angstfylt.
Jeg satte meg i kjøretøyet med ham og da vi parkerte,
det aller første han gjorde var å se på meg
og strakk seg bort og begynte å klappe meg ned.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Jeg tenkte: 'Å, nei.'
Han rørte ved brystet mitt og jeg slo ham av og jeg sa: 'Hva er du, en soper?'
For jeg vet at det var det beste for meg å gjøre i det øyeblikket.
Og han sa: 'Nei, jeg er bare paranoid.'
Etter det rørte han meg aldri igjen.
PRESIDENT FOR KROPPSPANSERFIRMA STÅR TILTALT
Richard ble siktet for hindring av rettferdighet og våpenbesittelse.
Han forhandlet anklagene ned til en forseelse, betalte en bot
og unngikk en obligatorisk to års fengselsstraff.
Hans Mercedes-Benz ble beslaglagt.
Med Richard Davis som den mektigste personen i byen,
det er mye lettere i tankene dine å si: 'Den ungen lyver og han gjorde det'
men ikke se lenger fordi den mannen betaler lønnen din.
Hva tenkte mamma og pappa på den tiden?
Det var forferdelig. Mamma jobbet i den lokale kolonialen.
Hun måtte slutte.
Beklager. Men jeg var veldig...
Jeg brakte mye skam over familien min.
Jeg angrer på at jeg noen gang snakket med fyren. Jeg skulle aldri ha sagt noe.
Jeg tok feil når jeg prøvde å etterforske ting på egen hånd.
Jeg skulle ikke ha gjort det, men...
Det er nok et stygt feiltrinn der, egentlig.
Litt lavere.
Richard Davis gjorde en karriere ut av å promotere
hans beskyttelse av rettshåndhevelse og folk som daglig setter seg selv i fare.
Men når alt kom til alt, handlet han mer om å beskytte seg selv.
- Har du noen gang møtt Richard personlig? - Nei.
Verken han eller advokatene hans ville snakke med oss.
Men vi var i stand til å få vitnesbyrd fra ham og hans kolleger.
- Kan du være så snill å lese dette? - Jeg skal lese en del av den.
Denne delen her.
Det er fra den dumme 'Detroit News'-artikkelen.
Dette er alt...
$50 MILLIONER I ÅRET IMPERIET I RUINER. SUKSESSHISTORIEN HAR NOEN HULL.
Vi fulgte politirapportene, og han ser alltid ut til å slippe uskadd
og kaste alle andre under bussen rundt ham.
Richard Davis hadde satt opp fyrverkeri hver sommer.
Under fyrverkeriet i 1997 skjedde noe tragisk.
En av dunkene som hadde fyrverkeriet eksploderte på bakken
og splinter gikk overalt.
Folk skrek. En mistet en arm og et ben
og en annen ble drept foran barna sine.
Jeg sa det ville vært en fornærmelse å be om unnskyldning.
'Tilgi meg for at jeg drepte mannen din der.'
Jeg skulle ønske jeg kunne trykke på en knapp, gjøre det om igjen.
Vi hadde de tomme boksene fra patronene. Det er all denne kinesiske skriften.
Vi får endelig noen til å oversette det, og slå opp i Kina
og det var ikke noe slikt selskap, og ingen slik adresse.
Disse folkene visste at de lager dritt, og de skjuler det bevisst.
Og alle peker på meg som om det er min feil. Sånn er Amerika.
Han ble siktet for forbrytelser. Jeg tror de også ble forhandlet ned.
Og fra det vi fant i rettsprotokollene oppe i Nord-Michigan,
er det som førte oss tilbake til Detroit og hendelsen med pizzabutikken.
Han hadde en bedrift
og han sa han brente denne virksomheten for pengene for å finansiere den neste.
Det er på bånd et sted, fordi jeg bar mikrofon da det ble sagt.
Vi lette etter Tims mikrofon,
men ble fortalt av Traverse City Police at den var avhendet for år siden.
31. desember 1969 tegnet Richard forsikring på $5.000 på pizzeriaene sine.
Seks dager senere brant de ned.
Da jeg presset Richard på ildspåsettelsen igjen, var svaret hans det samme.
Alle antok at jeg hadde forsikring på det.
Hvis du finner en forsikring, deler jeg pengene med deg, ok?
Jeg har bare ikke en. Og det gjør meg gal.
Femti år senere blir jeg fortsatt spurt om dette.
Hvordan kunne noen som jeg trodde var en frelser for mennesker
være en som ikke er i den andre enden når ingen er i nærheten?
Jeg tror vi alle har det partikkelpotensialet.
Jeg begynner å studere taoisme og noen eldgamle filosofier
og jeg tror det er som yin og yang; livet er midt i mellom.
Og yin og yang er godt og dårlig.
Hele livet vil vi ha både godt og vondt mot oss.
Richard i livet mitt var en dårlig situasjon, men han var en positiv ting
i den andre enden av yin og yang, i mange menneskers liv.
Han reddet disse menneskenes liv med de skuddsikre vestene.
Så spørsmålet er når alt kommer til alt
når de legger deg i bakken, hvordan ser yin yang ut?
Er det mer godt eller mer dårlig?
Jeg håper at min er mer god, det er målet mitt.
4. SKRIV UT LEGENDEN
Jeg er alene nå. Kameraet kjører automatisk.
Det er her du skal være når du dør, alene.
Uansett om det er tusen mennesker rundt deg, vil du være alene.
Richard slettet denne scenen fra filmen. Han sa den var for sentimental.
Her forestiller han seg sin egen død,
han holder en siste enetale til politibetjentene han håper å redde.
Jeg er redd nå. Så forbanna redd at jeg kan føle det.
For jeg vet hvor godt dette har blitt presentert for deg
vil å avgjøre om mange av dere vil leve eller dø.
Richard, hvorfor har du denne byrden?
Fordi jeg kan gjøre det, kan jeg redde disse folkene.
Og hvis jeg ikke gjør det, føles det...
at det til en viss grad er min feil.
Jeg gjorde ikke vestene lette nok, eller kanskje jeg ikke hadde skutt en.
Ville ha blitt skutt en annen gang, et par ganger til eller noe,
kanskje det ville ha gjort en forskjell for noen.
Pappa advarte meg. Han sier: 'Det vil være tider når du ikke redder fyren.'
Det er sånn det er.
Bare fortsett og redde neste fyr.
Bare ikke sitt der og klag om det, for du kan ikke.
Historisk sett ville ikke kroppspanser ha reddet president Lincoln,
det ville ikke ha reddet John F. Kennedy.
Ville ha reddet George Wallace. Ville ha reddet Malcolm X.
Sannsynligvis ville ha reddet halvparten av folket i slaget ved Gettysburg.
Du vet, hva om?
Faren min var i marinekorpset.
Februar 1945 var nyhetene fulle av historier om denne øya, Iwo Jima,
hvor hundrevis og deretter tusenvis av tap ble tatt hver dag.
- Hadde de på seg kroppspanser? - Nei, ikke i det hele tatt.
Min fars beste venn, en granat falt ned og sprengte fyren i biter.
Faren min måtte tilbringe natten med deler av sin beste venn,
rett rundt soldatgropen, tror jeg.
Han hadde ikke noe bedre å gjøre enn å dra på en fem ukers drapsturne.
Richard fortalte meg at hans første minne var mellom moren og bestemoren hans
venter på den utenkelige redselen for at marinens bil kommer med dødsvarsel.
De satt der, til solen gikk ned og han visste at faren hans hadde overlevd.
Da faren kom hjem, snakket han aldri om krigen.
Richard snakket imidlertid ofte om den.
Kanskje han skapte sin person, ekte og fiktiv,
på en opplevelse han aldri hadde hatt, livet hans mer som et ekko.
NÅR DENNE FILMEN ER FERDIG, HAR SECOND CHANCE REDDET 51 POLITIMENN.
Vi vokste opp med krigen. Det var en god krig. Det er det de sier.
Andre verdenskrig var den siste gode krig, der de onde var onde og de gode var gode.
Nå blir det så rotete og vridd rundt og alt mulig.
Richard vervet seg til marinekorpset, men han ble aldri deployert.
Hadde du mye å bevise for faren din da du vokste opp?
Ja, jeg hadde vanskelig for å få godkjenning.
Hovedsakelig fordi jeg ikke kunne dra til Iwo Jima eller noe.
Så, veldig høy list der.
Bare noen få ganger hvor jeg har blitt skutt sammen med noen andre.
Dette høres bare virkelig ut som en leiesoldat her...
men jeg ville ha en som er kaldblodig nok til at han ikke kommer til å gå...
og vimler vekk i siste sekund, skyter albuen av meg.
Dette er faren min. Sist gang han skjøt var en mann på et sted som heter Iwo Jima.
Akkurat her borte, ikke sant.
Kjør gå, pappa. Fortsett.
Greit. De skjønner ideen, en til. Det er bra.
Til tross for Richards bønn, kunne ikke faren slutte å skyte.
I en stille transe, skyter om og om igjen.
Til slutt skyter han mot sønnens lyske.
Min bestefar var en stor selger, en god leder
og han spilte en stor rolle i min fars suksess med å bygge Second Chance.
Fordi faren min ikke har noe filter,
bestefaren min spilte en viktig rolle i å holde faren min på rett vei.
Han drev stort sett kontoret og bygget salgsorganisasjonen.
Han var også en tøffing.
En gang sa faren min: 'Bestefar og jeg vil ha en prat med deg.'
'Hva vil du gjøre når du kommer ut av skolen?'
Jeg sa: 'Jeg tenkte på å gå på college og så gå på medisinstudiet.'
Og bestefaren min har et glass bourbon eller whisky eller noe
og han bare smeller det ned på dette glassbordet.
Og han ser på meg og han sier: 'Business!' Bare sånn.
FAMILIEN SOM DREPER SAMMEN, HOLDER SAMMEN!
Jeg har alltid tenkt for meg selv at hans far var hans moralske kompass.
Jeg tror andre ledere i selskapet også visste det.
De tenkte: 'Vi må hente ham inn litt. Hent faren hans.'
Da han gikk bort, tror jeg Second Chance endret seg.
Richards far kastet en stor skygge over livet hans,
så jeg kan forestille meg arven hans truende over Richard
da han ankom den mørke bakgaten i Detroit i 1970, med to store pizzaer.
Da undersøkende journalister i Detroit så på Richards opprinnelseshistorie,
kunne de ikke finne noe bevis på at smugskytingen hadde skjedd.
DETROIT-POLITIET SAKER AT DE IKKE FINNER NOEN RAPPORT OM EN SKYTING.
FANT INGEN HISTORIE
INGEN NEVNELSE AV SKYTING
Matt og jeg søkte gjennom journalene, vi fant en kopi av politirapporten
og jeg sendte det til journalistene på 'Detroit News' med en 'fuck you'-lapp.
Jeg vet ikke. Og de trykket aldri noen rettelse, selvfølgelig.
- Får jeg se den? - Jesus.
Matt kan ha reddet den. Han sparer mye. Han kan ha det.
Sønnen hans Matt hadde ikke en kopi.
Vi fant en i lav oppløsning i et obskurt våpenforum på nettet
men vi kunne ikke bekrefte om det var ekte.
Jeg spurte Richard om det hele var oppspinn.
Nei, jeg finner det ikke på. Jeg har en til deg.
Bryllupsboken, eller bryllupsbilder.
Du ser meg på bryllupsbildene, arret er her, sting. Fortsatt i sting.
Når jeg ser på dette bildet, ser jeg ikke noe arr.
Jeg ser en skill i øyenbrynet hans.
Frustrerende nok, på alle de andre bildene, er bevisene vendt bort fra oss.
Skjult, skjult for innsyn.
Ikke bare var det meg som ble lurt, kanskje, det var alle.
Kanskje jeg blokkerer det fordi jeg virkelig ikke vil tro noe,
men myten, legenden.
5. DUER, HAUKER, VAMPYRER
Richard virker som en narsissist. Sinnet hans slår seg aldri av.
Han tenker høyt, og det var et problem.
Richard kunne aldri være stille. Han kunne bare aldri være stille.
Du kommer ut av disse nydelige skogene til
dette bakområdet hvor de testet sprengstoff.
Og de kjører store .50-kaliber maskingevær.
Rister porselensskapet helt opp ved huset mitt.
Richard og hans tilhengere som kommer hit og sprenger ting,
det er som om det profane hadde blitt dumpet i midten av det hellige.
Men de ser det ikke. Alle disse folkene kommer opp.
'Jeg elsker å gå ut i naturen og campe og sånt.'
Det er ingenting igjen etter dem enn røyk og lukt og ødeleggelse.
Det er ingenting egentlig kreativt eller reparerende med det.
Verden ville nok hatt det bedre uten folk
og det er nok det som kommer til å skje.
Jeg tror at det vil. Veien vi går nå
tror jeg at vi blir utryddet. Og så vil verden leges etter at vi er borte.
Den 9/11 kom jeg inn på fabrikken. På TV-apparatet brenner det ene tårnet der.
I noen minutter der tenkte jeg at det var en ulykke.
Og så... kommer den andre. Jeg sa: 'Vi vil få det travelt.'
Dette kommer til å bety at duer blir til hauker
og hauker kommer til å bli vampyrer.
Amerika forent som det var en virkelig fryktinngytende internasjonal ting.
Du har en virkelig superkraft som ikke tar mye tull fra noen.
Ingen vil stå der og si: 'Vi burde ikke være så grusomme.' Nei, drep alle sammen.
Irak hadde aldri en sjanse. Teknologien var der. Vi bare la dem i bakken.
Amerika invaderte et land som ikke hadde noe med det å gjøre.
I alle kriger blir flere mennesker drept ved et uhell enn med vilje.
Da krigen mot terror begynte, skjøt Second Chances salg i været
fra statlige kontrakter. Selskapet planla å børsnoteres på Wall Street
og de hadde et nytt produkt for å hjelpe dem å møte øyeblikket.
Vi skal introdusere dere
for den nyeste, letteste vesten som noen gang er laget i verdenshistorien.
Jeg er 55 år gammel. Jeg er rundt 55 kilo overvektig
og denne skjulte kroppsrustningen veier bare 2,2 kilo per kvadratmeter.
Tre, to, en.
Kulen er fanget her i Zylon.
Så kommer denne fiberen Zylon. Dæven, dette er virkelig flott.
For den er lettere, tynnere, sterkere. Drømmen til enhver rustningsprodusent.
STORT GJENNOMBRUDD
For meg var det noe jeg trodde var en oppdagelse en gang i livet.
Vi annonserte det ved å si at det er en ny sheriff i byen, og den heter Zylon.
Det ble annonsert som Kevlar på steroider. Det var et fantastisk produkt da.
Zylon som gikk inn i vestene deres var en revolusjonerende ny fiber
og Second Chance hadde et kort eksklusivt vindu
å forske på, utvikle og selge det
før konkurrentene ville få tilgang og ta noe av fortjenesten.
Aaron hadde blitt forskningsdirektør og rapporterte til Ed Bachner.
En tidligere marinesoldat fra Texas,
Ed er en kjemiker som pleide å drive DuPonts kroppspanseravdeling
kjent for sin bruk av Kevlar.
I kjelleren hans viste han oss hvordan han likte å slappe av ved å lage kuler.
Der er det. Det er en 185 grain, 45 ACP-mantlet hulspiss.
Jeg skyter dem like fort som jeg lader dem.
Ed Bachner kan være streng når det gjelder: 'Du må vite dette.'
Så han lærte meg om ballistisk testing.
I 2001 ble jeg kalt inn av daglig leder
og han viste meg et fem eller seks sider langt notat fra Zylon-fabrikken.
Jeg er åpenbart ikke kjemiker eller maskiningeniør, men jeg kan lese.
STYRKETENSJON
Og det er CYA. Det er en 'dekk ræva'-rapport. Zylon brytes ned.
Jeg sa: 'Vi kan ha problemer.'
Opprinnelig jobbet jeg med kvalitetskontroll for kroppspanseret.
Det besto i å teste det ballistisk.
Vi skjøt den tre ganger med 9 mm, deretter tre med .357.
Og et par ganger plukket jeg opp noen veldig sterke håndvåpen
bare for å se hva de ville gjøre.
Fikk meg til å føle meg veldig sterk.
Aldri i mitt liv hadde jeg følt det slik.
Da vi først begynte å jobbe med Zylon, likte jeg det ikke fra begynnelsen.
Og den første puten jeg skjøt, kulene gikk gjennom den.
Så jeg var ikke imponert over det.
På den tiden laget vi en vest som hadde Zylon i seg og Kevlar.
Men jeg tror det de regnet med var at Kevlaren var nok til å stoppe det.
Da jeg begynte å stille flere spørsmål om Zylon,
tok de fra meg nøklene mine, så jeg hadde ikke lenger tilgang
til bygningen eller prøvestedet.
Jeg tror de fleste rundt der kunne se at jeg var ganske oppbrakt.
- Og testet du og Richard det sammen? - Ja, det var her i butikken.
Vi legger en telefonkatalog på gulvet og legger vesten over toppen av den
Jeg husker ikke hvilken patron han skjøt nå.
Men uansett, han skjøt på den og den jævla greia gikk rett gjennom vesten
og telefonkatalogen og traff gulvet.
Jeg sier 'dæven døtte'.
Kommer jeg meg ikke gjennom dette, betyr ikke det at kroppspanser ikke virker
eller at Second Chance er ikke bra, det betyr at jeg har ødelagt en ny vest.
Standarden for kroppspanseret vårt er, vil jeg stå der og skyte meg selv i brystet?
Svaret ble, vel, kanskje.
Ok, kamerafolk.
Tre, to, en.
Greit. Jeg følte det selv gjennom alt annet.
Jeg tenkte at Zylon-vestene umiddelbart burde blitt trukket tilbake.
Men han trodde ikke at han kunne det.
Jeg minnet ham om at han eide 51 % av selskapet
og fram til da hadde ingen sagt til ham at han ikke kunne gjøre det.
Til å begynne med sa Richard: 'Aaron, du skal holde en tale.'
Jeg hadde et stykke papir skrevet stort sett av Richard Davis som sa
'Dette er det som virkelig skjer.'
Og rett før tar advokat eller daglig leder det fra meg
og jeg sier, 'du tuller med meg.' Jeg så på Richard, og han var...
Dette var et memo faren din skrev i 2002. Vil du lese det for meg?
Ja. Interessant.
Jeg husker jeg så dette for lenge siden, men det er lenge siden jeg så det.
Er dette datert?
29. juli 2002.
I sitt memo til styret sa Richard at Zylon
ble nedbrutt mye raskere enn fibrene de tidligere hadde brukt.
Han ville at styret skulle signere, og innrømmet at de solgte defekte vester
til intetanende amerikansk politi og militære
som kan bli drept eller såret i produktene sine.
Richard klarte ikke å stå opp mot styret
og ironisk nok hadde han skrevet en utilsiktet innrømmelse av skyld.
Firmaet visste at Zylon satte liv i fare.
Richard må ha gitt ut en til alle, og så tok det ikke lang tid.
Matt kom ned igjen og ville vite, 'hvor er det memoet jeg ga deg?'
Jeg gikk ovenpå med styremedlemmene. Og ja, helt klart...
Du har advokaten og Matt og Karen, og de puttet det i makuleringsmaskinen.
- Hvordan vet jeg at det var det memoet? - Fordi jeg gikk inn, og det var det.
Jeg ga ham tilbake memoet, men jeg hadde en kopi av det.
Richard kom hjem og sa: 'Noen kommer til å dø!'
Og tramper rundt i hiet.
Og jeg sa: 'Hva skal du gjøre med det? Du må gjøre noe med det.'
Richard hadde bare en slags kamp i hodet
og jeg kunne ikke røre det, jeg kunne ikke takle det.
Jeg kunne ikke gjøre noe. Å snakke til meg er som å snakke med hunden.
Fra han sa det til meg,
det var som om noen presset på en timer og det tikket i hodet mitt.
6. HELLIG OG PROFAN
Morgenen etter at Tony ble skutt...
Jeg spurte dem med en gang, sviktet Tonys vest?
Og de sa til meg, nei.
Jeg hadde egentlig bare vanskelig for å tro det.
I november 2002 hadde en salgsrepresentant vært
ved Oceanside Police Department som viser Second Chance Zylon-vesten.
Tony likte å ha det beste av alt, utstyrsmessig.
Spesielt med en baby på vei, ønsket han å være så beskyttet han kunne bli.
Nyhetene sto på.
Jeg så et bilde av betjenten...
på båren.
Han hadde ikke skjorte på, og jeg så skulderen hans.
Og jeg bare visste, jeg visste at det var ham.
Og nå har Jakob samme arm og skulder som faren sin.
De sa at det var et hull i Zylon-vesten hans. De ville ikke la oss se det.
Vi fikk aldri sett vesten. Etter år, får jeg endelig se vesten.
De går inn i dette rommet, det er bilder av vesten som ligger der.
Og vi fikk ikke engang ta bilder av bildene.
Og jeg tenkte, hva i helvete skjer her?
Han ble skutt på Second Chance Zylon-vesten sin og kulen stoppet.
Kulen stoppet.
Et andre skudd traff ham på kanten av dekselet, og så vidt traff Zylon-en.
Hakket Zylon og ned i brystet hans.
Det er dilemmaet rustningsmakere har stått overfor siden det gamle Babylon.
Hvor store lager du vestene? 'Hvorfor ikke opp hit?'
'Hva om du blir skutt her?' 'Opp hit.' 'Jeg kan ikke se.'
Det vil alltid være en kant med vesten.
Det går ikke ut i en uendelig plass eller noe.
Det blir en kant.
Jeg fikk faktisk se vesten personlig
og jeg kunne se hullene som gikk gjennom og gjennom.
Tony ble skutt 13 ganger, men han ville ikke ha overlevd selv det første skuddet.
De ville bare ha penger, det er alt det var.
Det var ingen perforering av den vesten.
Rett før vi var ferdig med filmen, fikk vi innsyn i obduksjonsrapporten.
Kulen hadde gått gjennom og gjennom.
Det er en virkelig trist ting. Vi er lei oss på hans vegne, for hans familie.
I livet skjer ting, ikke sant?
Ting du ikke har tenkt skal skje, som har dårlige konsekvenser
og det samme gjelder i næringslivet.
Jeg tror at Gud ga mennesket den største gave som mulig
og det er fri vilje.
Og når vi har fri vilje, vil dårlige ting skje.
Hvis du husker, var det denne beryktede saken der Ford solgte Pinto-bilen.
De visste at bensintanken var i en farlig plassering.
De flyttet ikke bensintanken. Mange mennesker døde.
Jeg ser på det samme i Second Chance.
Da Aron kom til oss,
hadde jeg allerede representert varslere i lang tid.
Og han fortalte meg hva som skjedde
og det tok meg omtrent 11 minutter å innse at han hadde en veldig sterk sak.
Hvis én politimann blir skutt av én person, er det ille.
Men hvis et firma selger 100 000 vester som ikke fungerer
til 100 000 uskyldige politimenn, kan du tenke deg. hva som var verst.
Det tok ikke lang tid før en annen betjent ble skutt og varig skadet
og det var fortsatt 100.000 Zylon-vester på politiet og det militæret utenlands
og de ble raskt nedbrutt.
Myndighetene ba Aaron Westrick om å bære en mikrofon
mot mannen hvis vest hadde reddet livet hans.
De håpet at han kunne overbevise Richard om å snu og vitne mot styret.
Hjertet mitt sank, men han sier: 'Vil du gjøre det?' Jeg sa: 'Ja.'
Jeg skulle møte en agent på et hotell like i utkanten av Traverse City
hvor han ville sette mikrofonen på meg.
Men jeg likte ikke tanken på å møtes et sted utenfor jobben
en og en halv time eller så i forveien, så du kan koble deg opp
og lyttebilen kunne komme i posisjon,
som over gaten fra Second Chance.
Du ser deg i speilet og sier: 'Gjør jeg det rette?'
Dette er veldig vanskelig. Jeg har på meg mikrofon på jobben.
Det er noen deler av kroppen hans jeg tror er større enn hjernen noen ganger.
Jeg tror at han virkelig ønsket at Richard skulle gjøre det rette
og til og med si det rette, da han hadde mikrofonen.
Dette er virkelig tortur for meg å høre på dette.
Richard gikk nettopp inn i bygningen.
For en forræder.
- Richard. Jeg må prate med deg. - Der er du. Ok, hva skjer?
Jeg vil gjøre det helt klart hvordan jeg føler om dette.
Hvis jeg er klar på én ting, er jeg klar over hvordan du føler om dette.
Du sitter dypt i det, sier jeg deg nå. Jeg førte nøye notater.
- Jeg vet du gjorde det. - Du er i alvorlige problemer.
Hvis du kommer rundt og peker fingeren dit den hører hjemme.
Hva vil du jeg skal gjøre? Jeg kan miste alt jeg eier på grunn av dette.
Alt jeg eier legger jeg inn i denne greia.
Hva skal jeg gjøre, sette fyr på meg selv eller noe?
- Jeg vil ikke at du skal... - Jeg mener, hva kan jeg gjøre?
Vi burde ha handlet raskere. Det er absolutt faktum.
Sett opp en tavle der ute. Burde handlet før. Beklager at vi ikke handlet før.
Den absolutte sannheten er at vi ble overveldet.
Det er som da jeg fikk vite at faren min hadde kreft. Jeg ville ikke tro det først.
Det var for stort. Det er dødelig kreft.
Vi blir fortalt at vesten vår hadde dødelig kreft.
Så vi fortsatte å se oss rundt. Er det noen måte vi kan komme ut av dette på?
Hva med vestene som allerede var laget?
Det er fortiden, ok? Akkurat nå, i dag, hva er den beste handlingen?
Det jeg prøver å gjøre akkurat nå er å redde 250 jobber.
Jeg har alle disse folkene som kommer til å miste jobben.
Hvordan skal vi redde Second Chance Body Armor?
Sannheten er at Second Chance-vestene våre har feilet.
Jeg vet dette. Er du ferdig med det nå? Fikk vi det etablert?
Jeg er forbanna, ok?
Alt han sier der prøver å sette meg opp.
Det er som å spille Simon Says, bare du ikke vet at du spiller.
Hvis jeg hadde hatt et lite øyeblikk med moralsk svakhet
og sa: 'La oss se hva du vil gjøre. La oss gjøre det da.'
Og jeg ville havnet i fengsel. Fengsel.
Han som reddet amerikanske politimenn havner i fengsel, hva vil skje med ham?
Hvor mange timer tror du jeg vil vare? Og det visste han.
Vil du at jeg skal lyve foran deg, Richard?
Jeg vil ikke at du skal ligge foran meg. Ikke lyv om noe. Ikke lyv.
Alt jeg kan si er, Second Chance reddet livet ditt, nå må du redde Second Chance.
Tror du Richard ble motivert av penger i livet sitt?
Nei, han var motivert av lidenskap.
Vestene var hans eksistensgrunnlag. Og det mislyktes.
Jeg visste ikke at det kom til å bli så vanskelig som det det var.
Vi så folk stjele søppelet vårt.
Det er slik de finner skitt på folk. Hvem andre ville stjele søppelet vårt?
Jeg fortalte barna, dere ser en rar bil parkert på veien dere ikke kjenner igjen,
ikke gå hjem, gå til naboene og ring meg.
Jeg følte ikke at jeg kanskje kunne snakke med ham om ting jeg trengte
fordi jeg trodde ikke jeg ville bli hørt, og han var allerede stresset nok.
Men jeg klandrer ikke Aaron for å ha tatt ned Richard.
Richard gjorde det mot seg selv ved å ikke gjøre det rette.
Det er ironisk at han reddet Aron på den ene enden
og til slutt antar jeg at Richard ikke kunne redde seg selv.
Jeg kom inn i denne bransjen i troen på at jeg reddet liv.
Det gjør meg forbanna...
å tro at disse folkene ikke brydde seg.
De slapp omtrent unna med drap.
Jeg hadde fått diagnosen MS.
Og i løpet av et par år virket det som om de prøvde å få meg til å slutte.
De sparket meg i oktober 2004.
Så hvordan klarer du helsen din fra 2004 til nå?
Jeg betaler for det jeg kan, når jeg kan.
Staten Michigan har stort sett sviktet meg.
Det gjør meg veldig lei meg.
Når du tenker tilbake på å skyte den Magnumen og du hadde så mye kraft
og du kan ha alt du vil som vil for få deg til å føle deg sånn igjen,
hva ville det være?
Å gå tilbake i tid og gjøre dette på nytt.
Hva ville du gjort annerledes?
Jeg ville åpnet den store munnen min før.
Second Chance kropppanser
kan ha visst at produktet var defekt før skytingene.
Et selskap i Michigan solgte bevisst defekte skuddsikre vester
til føderale tjenestemenn og til og med til president Bush.
Beleiret av søksmål, Second Chance og Zylon-produsenten
gikk med på å betale 2 millioner dollar til familien til betjenten som ble drept.
Begge selskapene nektet alt ansvar.
Og i søksmålet deres med Aaron Westrick og USAs myndigheter
betalte over 65 millioner dollar. En liten brøkdel gikk til Aaron.
Second Chance erklærte seg konkurs. Ledere fikk ikke fengsel.
Og mange endte opp i herskapshus ved de store innsjøene.
Men advokatsalærer knekte Richard. Han skilte seg fra Kathleen.
Han mistet selskapet han hadde brukt tiår på å bygge, og han fikk et hjerteinfarkt.
Jeg slo firmaet mitt konkurs, for guds skyld.
Jeg slo selskapet konkurs og løste et problem som jeg ikke forårsaket.
Og jeg blir plaget her på gaten som om jeg er en slags kriminell.
Jeg er konkurs, ok? Jeg har ingenting.
Det var definitivt ikke et høydepunkt.
Definitivt ikke et høydepunkt. Men jeg tok det ikke liggende.
Jeg startet opp et nytt panserfirma kalt Armor Express
og den prøvde å ta inn all den ære som Second Chance var
og all den gode servicen og alt det gode ryktet vi har bygget opp.
Jeg ønsket å overføre det til Armor Express. Det er ikke lett å gjøre.
Vi måtte føre tradisjonen videre. Jeg skulle skyte Matt.
Og jeg klarte det bare ikke. Jeg trenger ikke å gjøre dette mot min egen sønn.
Men så tar Matt opp pistolen og sier: 'Jeg skal gjøre det, pappa.'
Jeg var så stolt av ham. Jeg var så redd.
Tragediene som endte Second Chance ble glemt.
Med sin fars støtte startet Matt Armor Express.
På et tiår hadde jeg blitt et av de største kroppspanserselskapene i verden.
Og så begynte Matt å produsere sine egne filmer.
Min fars arv, det er en arv om entreprenørskap,
kontrovers, historiefortelling.
Det er en arv om Føniks som reiser seg fra asken.
EPILOG: DØDENS SLUTT
Når du tenker tilbake på det nå, føler du at din rolle var skjebnesvanger?
Har alt blitt bestemt?
Mellomnavnet mitt er Jude
og det er helgenen for de håpløse, de hjelpeløse sakene.
Og den typen familie jeg hadde, pekte mot presteskapet.
Hvorfor ble du ikke prest?
Jeg bestemte meg for å ikke bli prest, når alt er sagt og gjort,
fordi jeg tror at noen mennesker må vises veien.
Eller veiledet, hvis du forstår poenget mitt.
Jeg er ikke en tunghendt person, men det kommer en tid når...
det kommer en tid da du må stoppe noen fra å skade andre.
Jeg trodde på hans sak på den tiden. Troen min er litt rystet,
men jeg ser fortsatt godt i Richard Davis.
Jeg savner Richard. Jeg har sagt før at i mitt hjerte er vi fortsatt venner.
- Vil du fortelle oss navnet ditt? - Aaron Westrick.
Hvorfor plager du meg slik?
- Hadde du på deg kroppspanser? - Ja, det hadde jeg.
- Hvilken type? - Second Chance, T-skjorte modell vest.
Hvordan kom du i besittelse av vesten?
- Hva skjedde mannen som skjøt Aaron? - Jeg hørte at han ble drept senere.
Han voktet et narkohus av et slag.
Og politiet gjorde en razzia og han gjorde motstand, og noen skjøt ham.
Ikke rør deg! Ikke rør deg.
Hvis du puster feil, dreper jeg deg. Du puster feil, jeg dreper deg!
Det er tull.
Han sa ikke noe bråkjekt. Han så for mye på 'Starsky & Hutch'.
Men nei, han oppførte seg ikke slik. Han sa: 'Herre, la meg ikke dø.'
Jeg husker det. Han gjorde det.
Jeg er Clifford Washington. Jeg er adjunkt. Jeg er en pastor.
Jeg elsker å fiske og jakte, kjøre motorsykler
og jeg er mannen som skjøt Aaron Westrick.
I livet lærte jeg at...
vi gjør feil noen ganger, men svært sjelden får vi en mulighet...
til å rette opp disse feilene.
Og jeg vil gjerne tro at det er det jeg gjør nå. Egentlig.
Jeg visste at jeg ikke skulle rette et våpen mot noen
fordi jeg, fra jeg kunne gå, jaktet med en luftgevær, en .22, hagle.
Og vet du hva? Jeg hadde gode karakterer.
Jeg sier ikke dette ofte, men i løpet av min bachelorgrad
hver eksamen jeg tok, var jeg stein, blåste ut kalebassen min.
Jeg har A-er i alt.
Jeg var involvert i et innbrudd og noen hørte oss
og de ringte politiet, slik de skulle gjøre.
Og Aaron var den første som kom til stedet.
Og jeg ville ikke i fengsel.
Og han ba meg stoppe, og jeg skjøt ham. Samtidig skjøt han meg.
Det første skuddet gikk inn her og kom ut der.
Og denne...
gikk inn her og det kom ut her bak.
Og hva følte du i øyeblikket da du trykket på avtrekkeren?
Fryktelig. Bare forferdelig, mann.
Vet du hva?
Hvis jeg hadde hatt ballene, ville jeg ha puttet den i munnen og trukket av.
Det var bare forferdelig, mann. Ingenting...
Fryktelig følelse. Fryktelig, fryktelig, fryktelig.
Jeg er bare så...
revet...
selv nå, alle disse årene senere.
Det er fryktelig, mann. Jeg kan bare ikke tro at jeg gjorde det.
Kan ikke tro at jeg gjorde det.
Og så kom pappa opp den kvelden, fordi han var pastor...
og jeg husker at han sa...
'Du har fått et nytt liv.'
Tror du at du noen gang vil kunne tilgi deg selv?
Det er et vanskelig spørsmål.
Vi skal til stedet der Clifford og jeg skjøt hverandre for 40 år siden.
Clifford og Aaron hadde ikke rukket å reflektere over
at siden de skjøt hverandre
de hadde begge blitt universitetslektorer i Nord-Michigan.
Eller at Clifford, mens han sonet 15 år i fengsel,
hadde oppfylt Aarons barndomsdrøm om å bli pastor.
- Hvordan har du det, mann? - Hvordan går det?
Jeg er så lei for det! Jeg er så lei for det.
Unnskyld.
Starter på nytt. Det er gjort. Det er greit.
Jeg fikk byttet en skrue i beinet for cirka tre uker siden.
- Jeg husker i retten du hadde en rullator. - Ja, det hadde jeg.
Jeg husker den dagen jeg skulle falle, husker du det? Ned trappen bak?
I 1982 skulle vi i retten.
Jeg hadde en rullator, og jeg gled og falt. Jeg holdt på å falle ned.
Jeg så. En haug med stål-og sementtrinn.
Noen tok tak i meg, akkurat som dette.
Det var Aaron.
Han stoppet meg fra å falle. Holdt meg fra å falle.
Jeg husker det.
Det vil jeg aldri glemme. Jeg kan glemme alt, jeg vil aldri glemme det.
Hvis et flott lys kommer over verden og ingen lenger skyter noen
ville vi gått konkurs. Det kommer ikke til å skje.
Se på dyr i naturen, hestene og kyrne og rådyrene og alt mulig
de fikk øynene på sidene av hodet
så de kan se seg rundt og se om det kommer noen trusler.
Ørnene og løvene og tigrene og rovdyrene,
de har øyne akkurat her som oss. Som oss.
Vi er rovdyr. Vi fokuserer på noe vi skal drepe.
Og det er det mennesket har gjort i hundretusenvis av år.
I mitt siste møte med Richard førte jeg ham tilbake til bakgaten.
Det er en sannhet i Richards virkelighet, like ubehagelig som den høres ut.
For hvert øyeblikk mennesket hindrer mennesket i å falle,
det ser ut til å være utallige flere eksempler på vold, brutalitet.
- Har du på deg vest nå? - Ja.
- Hvorfor? - Jeg vet ikke.
Hvis jeg visste det, hadde jeg ikke trengt å gjøre noe.
Er du bekymret for at du kan bli skutt på i dag?
Ja, det kom inn i hodet mitt, siden jeg har blitt skutt her før.
Dette er dødsstedet. Et slags skremmende sted.
Jeg kom meg bort fra dette stedet en gang, så jeg vil gjøre det igjen.
Hvis du kunne gå tilbake i tid og møte den unge Richard, hva ville du fortalt ham?
Ta med deg et par våpen til. Større våpen, mer ammunisjon.
Richard, hva er du mest redd for her i livet?
Ingenting.
Nei, egentlig, å bli gammel, bli gammel.
Fordi du kan brekke en arm og bli skutt, kan du komme deg fra det.
Å bli gammel, hver dag, det kommer. Fader Tid kommer etter deg.
Han tilhører Immortalist Society
og han skal få hodet fjernet og kryogenisk bevart.
Og han sa at jeg kanskje ville tenke på det.
Jeg husker fordi jeg sa: 'Det er januar, kan vi snakke om dette om sommeren?'
Mens han satt under maleriet av Iwo Jima, fortalte Richard meg at i fremtiden
da det frosne hodet hans ble tint og festet til en robotoverkropp,
at hans eneste ønske ville være å skape bedre kropppanser.
Fremtidens panserprodusenter må kjempe med våpen som bare vil fortsette å slå
så det bare ikke ville bli truffet, de bare fortsetter å tygge unna.
Ha noe å fange opp energien og snu og bruke den mot seg selv.
Kast energistrålen tilbake og rive i stykker karene som skyter på deg.
Det fortjener de.