JUN HJUN-DŽE
SONG SUNG-IL
PARK HI-SUN
ŠIN HJON-WU
KIM GO-UN
KIM DŽE-DŽIN
HAM JE-DŽIN
WU SUNG-MIN
KIM MIN-DŽI
LIM SU-BIN
LI SUNG-HUN
LI ČU-JONG
ČOI MINA SUE
LI HA-UN
ČO I-GON
PEKLO PRO NEZADANÉ
Go-un!
Ano?
Kdy si vyrazíte se mnou?
Přijdu pak dolů.
Můžeme se projít ve třech.
- Potom? - Ano.
- Sejdeme, až si popovídáme. - Dobře.
Proč nemůže říct, že s ní chce mluvit o samotě?
- I-gon? - Ano.
Ví, že ji Sung-min nepustí.
- Vážně? - Ano, to by bylo trapné.
Co vy, Mino Sue? Jak to je s vámi?
Dnes jsem se rozhodla.
- Ohledně toho pravého. - Aha.
Přemílala jste to?
Ano, sem tam.
- Hodně? - Ano.
To musí být úleva.
Ale je v Ráji.
- Aha. - Ano.
- Půjdu najít svou lásku. - Ne, nechoďte.
- Za Go-un. - Ano, jdu za Go-un.
Najednou si říkám, co tady dělám.
- Honem ji běžte dobýt. - Dobře, jdu na to.
To je taky nutné říct.
Ale já jsem moc…
Ještě mluví?
- No fakt. - Už je tma.
- Je vytrvalejší, než jsem čekal. - V tom je jeho síla.
Některé páry
jsou schopné protelefonovat tři hodiny v kuse.
- To by mu šlo. - Ano.
Co tu tak dlouho řešíte?
- My? - Ještě jste neskončili?
Jdeme dolů? Je zima.
- Jasně. - Je zima.
Kam?
- Pojďme do jídelny. - Dobře.
- Tady. - Dobře.
- Ti dva se nehnou. - To je zábava.
Sung-min nejde.
- Nedá jim prostor. - Ne.
Neměl by už jít?
- Už spolu mluvili. - Dvě hodiny.
Ví, že by neměl.
- Slunko už zapadlo. - Ano.
Posaď se doprostřed.
- Doprostřed. - Dobře.
To je legrační.
O čem jste se tak dlouho bavili?
O všem možném.
Nešlo to zastavit.
Kdybyste nepřišel, mluvili bychom do rána.
Jen to říkám.
Počkat, vy dva jste spolu byli v Ráji?
- Ano. - Jednou.
Kdo vybral koho?
My oba.
- Při párování? - Ano.
Hráli jsme hru.
Byli jsme spolu.
Hráli jsme, povídali si a pak si jeden druhého vybrali.
A jeli jsme.
Co asi bude zítra?
To jsem moc zvědavý.
Taky jsem zvědavá.
Takhle to teď bude?
Zajímavý pohled.
Milostný trojúhelník.
Co se asi stane?
Sung-min povídá nesmysly.
- Jen jí dělá garde. - Ano.
- Asi. - Jeho místo.
- Hlídá. - Ano.
Co se asi stane?
Půjdeme pro nanuky?
PRAMEN
- Mají tu nanuky? - U pramene?
OTEVŘENO PO SETMĚNÍ 1 NA OSOBU
- Jeden na osobu. - Aha.
Na ostrově jsou nové vymoženosti.
Takhle to mívají na školních srazech.
Půjdeme pro nanuky?
S kým?
- S kým? - Všichni tři?
Půjdu s I-gonem, promluvíme si taky.
- Jistě. - Dobře.
- Bavte se. - Jo.
O čem jste se bavili čtyři hodiny?
Čtyři hodiny?
- Ano. - To nebylo tak dlouho.
- To ne. - Co?
Už jsem to nemohl vydržet.
Víte, prostě jsem musel.
- Co? - Jít dělat křena.
Fakt čtyři hodiny?
Vlastně ne tak dlouho.
- Už jste tam byla? - Kde?
- Tam. - Tam?
- Ano. - Ano, byla.
Aha.
Vy jste byla fakt všude.
No vážně.
- Já se z toho zblázním. - Proč?
- Byla jste všude. - Někde ještě ne.
Kudy teď?
- Dál tudy. - Tak jo.
Tak takhle to tu vypadá.
Byla jsem tu jednou.
- Pro vodu? - Ano.
- Fakt jste byla všude. - Musela jsem pro vodu.
- Je to otevřené jen večer? - Ano, musí být tma.
Já chci tenhle.
Jsou dost roztáté. Měli bychom je rychle sníst.
Vypadá dobře.
- Je dobrá. - Ano.
- Proč? - Vstaňte.
Prostě se postavte…
Přesně tak.
Jsem fakt nešika.
Vždycky to takhle dopadne.
- Vždycky? - Ano.
Je celý špinavý.
Mám na to nalít vodu?
Dejte mi to.
Vstaňte na moment.
Co to bylo?
Co vyvádíte?
Zvláštní, musím se smát s nimi.
- Naladili jsme se na ně. - Ano.
- Je to banální, ale legrační.
Přesně.
To bylo proto…
- Vysvětlím vám to. - Teda.
Netrefil jste se.
Jsem nervózní.
Ani trochu jste to nepolil.
To bylo fakt směšné.
Fakt sranda.
- Tak hele. - Ano.
Dobré, ne?
Teď se to povedlo.
Říkám si, jaký asi jste ve vztahu.
- Já? - Ano.
A vy, jaká jste?
Fakt nesnáším, když někdo dělá něco, co se mi nelíbí.
Dejte příklad.
Třeba nesnáším ponižování, když mi říká: „Hej, ty“.
- „Hej, ty“? - Ano.
Tak proto jste se mě na to v Ráji ptala.
Ano.
DEN 4 RÁJ
A co vy? Je těžké se ptát, protože ty lidi ani neznám.
Můj typ…
Přitahuje vás někdo víc?
- Ano. - Opravdu?
Pozorujte a zkuste přijít na to kdo.
A říct: „Hej, tenhle“?
Vy říkáte přítelkyni „Hej“?
- Přítelkyni? - Ano.
Jistěže ne.
- Nemluvím na ni ve stylu: „Hej, počkej“. - Aha.
Ale kdo takhle mluví s přítelkyní?
Nikdo, ale třeba když se hádají.
- To já… - Ve vzteku.
- Já ne. - Aha.
Podle mě byste v hádce byl schopný takhle mluvit.
Mám být upřímný?
- Ano. - Zamyslím se.
Nepamatuju si…
ale třeba mě klame paměť, že bych někdy při hádce takhle mluvil.
Ale dokážu se naštvat.
To je jasné.
Možná jsem je obviňoval, že udělaly tohle a tamto.
To je normální.
To není tak zlé.
Jaká jste vy, když se hádáte?
- Když se hádám? - Ano.
Jednou bych vás chtěl vidět naštvanou.
Nevytahuju věci hned.
- Přemýšlím o tom. - Jo?
Mohla jsem to špatně pochopit.
- Zle si to vyložit. - Aha.
Chápu.
Ráno moudřejší večera.
- Až když to ráno cítíte stejně. - Ano.
- Ale většinou to stejně nevidím. - Ano.
Já jako bych byl jiný člověk přes den a přes noc.
Ano.
Ráda si s vámi povídám.
Tak jste měla sejít dolů dřív.
No ne?
Vážně.
- Působí fajn. - Ano.
- Ona se chová jinak. - Naprosto.
Byl jste fakt legrační.
Proč?
Jak jste to poléval.
Vypadal jsem jako totální nemehlo.
No fakt.
- Měla jsem já. - Džentlmen.
Ale vy jste na tom trval.
Jste legrační.
Legrační týpek.
A taky podle mě umíte mluvit.
- Asi ano. - Hm.
Když je tak poslouchám,
připadá mi, že se baví o smysluplných věcech.
- Hlavně ve vztahu. - To ano.
- O tom se Sung-minem nemluví. - To ne.
První návštěva Ráje je výjimečná.
- Jako první láska. - Ano?
Neříkala to jen Mina Sue, Go-un to taky tak vidí.
Že spolu byli prvně v Ráji?
Ano. Je pro ni Sung-min výjimečný?
Asi ho tak vnímá.
Ale my to vidíme tak, že se jí líbí I-gon.
Tak se to jeví nám.
- Ano. - Ano.
- Ale kdo ví, jestli to vidí stejně. - Nevím, nevím.
- Můžeme dovnitř? - Jistě.
Je to tu skromné.
Kde spí Sung-hun?
Sam?
- Tady. - Tady?
Vlastně jo, četl si tu.
Je studená.
Co to bylo? Co děláte?
Co je vám? To bolí.
Co jí je?
Páni, tohleto čte pro zábavu? Je blázen?
„Volatilita a cena opcí“? Co to…
- Co děláte? - Jsem strašně zvědavá.
Ale Hi-sun se to dozví dřív.
Omlouvám se.
Proč zrovna dneska?
Kdybych neprohrála…
Kdybych byla třetí… Ne, to by jedno.
- Musela bych být druhá. - Ano.
Třeba to vyjde příště.
Ale poprvé je to důležité.
Chtěla jste, aby jel prvně s vámi.
Protože první…
- První návštěva Ráje? - Ano.
- Kéž bych to byla já. - Aha.
Ale takhle až se vrátí, bude Hi-sun vědět něco, co já ne.
Dřív než já.
Takže jsem trochu zklamaná.
Ale nemyslíte, že Sung-hunovy pocity jsou stálé?
To říkal, ale co když ne?
Ale Sam si jede svoje.
- Svůj standard? - Je rozhodný.
Všichni říkají, že se není čeho bát.
Věřte mu.
Proč Minu Sue nikdo nikdy nezajímá, když je s ním,
a vždycky ho chce, když tam není?
- Je to škoda. - To je.
Co teď u něj v posteli nadělá, když on leží v jiné?
Je v Ráji.
Jak to myslíte?
To jsem nemyslela.
- Dojde jí to, až když je pryč. - Ano.
RÁJ HI-SUN A SUNG-HUN
- Pojďme. - Jdeme tam.
- Bože. To je super. - Teplá, že?
Krásně teplá.
To je skvělé.
- Dobré? - Moc.
Jaký je váš jazyk lásky?
- Jak chcete být milovaná? - Chci být opečovávaná.
Aha. Jasně. Super.
- Proč super? - Já se o lidi rád starám.
- Fakt? - Rád jim posloužím.
Proč jste se nestaral o mě?
V Pekle?
A mohl jsem snad? Měla jste jiného.
Nechci nikoho obtěžovat.
Jak dáváte svou lásku najevo?
- Když miluju? - Ano.
- Ráda dávám dárky. - Dárky?
V tom se podobáme.
- A ráda podnikám společné výlety. - Já taky.
- V reálu jsme kompatibilní. - Ano.
- Mám moc rád dovolené a výlety. - Aha.
Vídáte se s partnerem ráda často?
Mám za sebou hodně vztahů na dálku.
- Aha. - Moc jsem je nevídala.
Já ji rád vidím každý den.
New York není daleko.
- Z New Yorku je všude v blízko. - Ano.
Když vás teď znám líp, jsem fascinovaný. Říkám si, že to není možné.
Vážně.
Podle mě bysme si rozuměli.
- Ve skutečném světě. - Aha.
O tom dost přemýšlím.
- Jaké by to bylo, až to všechno skončí. - Venku?
O tom, s kým můžu vést realistický rozhovor.
Myslím, že my bysme si v tomhle sedli.
Tak spolu choďte.
- Jsou kompatibilní. - Hodí se k sobě.
Po sedmi dnech jako by tohle byl celý život.
To ano.
- Všichni jsou do toho tak zažraní. - Ano.
Můj život se teď od rána točí okolo rozhovorů.
Mluvení.
Ještě jsem nesnídal, a už mluvím.
Proč jste nechtěl mluvit se mnou?
Nemluvil jsem se spoustou lidí.
Povídal jste si hodně s Minou Sue?
Ano, asi ano.
Ale je pro mě těžké ji a její emoce chápat.
- Určitě na to přijde. - Sama.
Láska je sobecká.
- Ano. - Láska je sobecká.
- Na mně záleží nejvíc. - Přesně.
Ale odteď…
Jak jsem řekl. Budu se vás ptát dál.
- Zítra si promluvíme zas. - To zní dobře.
A pozítří zas.
- Podle mě změní názor. - Šlo by to, jsou oba v USA.
- Asi by to fungovalo. - Ano.
- Panuje tam sexy atmosféra. - To ano.
- Ale je to věcný hovor. - Ano.
Mohou se v USA potkávat. Navíc Sung-un musí zpět.
- Ano. - Pravda.
To je dost podstatný fakt, nedá se ignorovat.
Najednou je tu někdo s ideálními podmínkami.
Přesně.
Ale není to jednostranné.
- Hi-sun taky flirtuje. - Ano.
- Ptala se, proč nemluvil s ní. - Ano.
- Podle mě Hi-sun váhá. - Že by?
Rozumí si.
Ale zrovna to musí být lidé propojení s Minou Sue.
Sung-hun a Hi-sun.
- Ano. - Řekněme, že se dají dohromady.
Podle mě je reálně možné,
že Mina Sue nakonec odejde sama, bohatší jen o své zkušenosti.
Něco mezi nimi je.
Mina Sue má problém.
RÁJ LI ČU-JONG A KIM DŽE-DŽIN
A jsme tu.
Teď je mi skvěle.
Chcete něco?
- Dám si. Nalijete mi? - Jasně.
Dnes si přejte, cokoli chcete.
Cokoli chcete.
- Tak jsem to zamýšlel. - Perfektní.
Našla jsem si místečko.
Dneska jste královna, splním každé vaše přání.
Dobře.
- Sousto cheesecakeu, prosím. - Ano.
- Sousto cheesecakeu. - Prosím.
Co byste ráda?
- Cheesecake? - Ano.
Ano, snězte ho všechen.
Bude se mi o něm zdát, až odjedeme.
- Miluju ho. - Ano.
- Je to něco jiného? - Ano.
- Jste unavený, viďte? - Ne.
- Vypadáte ospale. - Ano, jsem.
Vyčistěte si zuby.
- Vy chcete? - Ano.
Běžte.
Kéž by si je za mě někdo vyčistil.
Já to udělám.
Bože.
To je pohled.
Měla bych si je jít vyčistit.
Jděte.
Mám se převléct do pyžámka?
Vy máte pyžamo?
Umyju nádobí.
- Pojďme na procházku. - Dobře.
Ale jestli jste unavená… Měla byste se vyspat.
- Vážně? - Ano.
Kdo ví, co bude zítra.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Nesnáším se za to, ale když je sleduju, musím se křenit.
Já se taky usmíval.
Nejde si pomoct.
- Cukají vám rty. - Nechci se smát.
- Lidi to asi budou mít stejně. - Proč se zubím jako cvok?
Měla bych zavřít pusu.
RÁJ KIM MIN-DŽI A LIM SU-BIN
- To je pyžamo? - Ano.
Pyžamo.
- Sluší vám. - Děkuju.
Byl to dárek.
Chcete spát tady?
Nerozesmívejte mě.
Počkejte, to jsem neměla. Neměla bych mlít hlouposti.
- Na chvíli se natáhnu. - Fajn.
Lehneme si a budeme si povídat.
- Ráda usínám a povídám si. - Aha.
Líbí se vám tu se mnou, ne?
- Vážně ano. - To se mi ulevilo.
- Ano. - Je to fajn.
Jestli budu mít příležitost, budu si s vámi povídat víc.
- Vážně? - Ano.
My dva
si rozumíme tak dobře, že si s vámi chci povídat pořád.
Aha.
Poprvé mám pocit, že mám málo času.
Kéž bychom ho měli víc a jeli sem dřív.
- Víc času v Ráji. - Jako by dnes už bylo pozdě.
Ano.
- Ano. - Hodně pozdě.
Jsem ráda, že jsme tu. Konečně se poznáme.
Vážně.
Jak jsme se tu ocitli?
Sem se člověk nedostane jen proto, že chce.
- Ne. - Ale my tu jsme, protože jsem chtěla.
Vy se smějete?
- Asi jsem nervózní. - Aha.
Udělal jsem si o vás obrázek na základě prvního dojmu.
Ano.
Ale…
Nevím, jak to bude znít, ale dokážete být i roztomilá.
Aha.
Umím být i víc.
Teď zas tak roztomilá nejsem.
Zatím jsem vám toho moc neukázala.
- Aha. - Ano.
- Mezi nimi taky něco je. - Ano.
- Takovou Min-dži neznám. - Že?
Nám připadala pevná jako skála,
zaměřená jen na jednoho.
Ale Min-džino srdce je taky nestálé.
Po hovoru s Minou Sue do ní asi něco vjelo.
- Zlý duch. - Zmocnil se jí.
- Vážně. - Stěhovavý duch.
- Asi ano. - Opravdu.
- Duch přeskočil. - Prohodily si to.
Já se z toho zblázním.
Ale svým způsobem…
Dává to smysl.
- Taková nebývala. - Ne.
- Doteď se ubíraly jinou cestou. - Ano.
Tohle je neobvyklé.
- Je teď tak roztomilá. - Ano.
DEN 8
Vstávat.
Proč jste vzhůru tak brzy?
Mám pořádnou kocovinu.
Den po tom, co piju, je mi vždycky špatně a celá hořím.
- Musela dost pít. - Ano.
- Dost na to, aby měla kocovinu. - Ano.
My jsme spolu spali v posteli?
Nevzpomínáte si?
- Pili jsme hodně? - Dobrá otázka.
Neví, jestli spali spolu?
- Spal jsem tu? - Ano.
No a…
- Proč jste tam spal? - Co?
Co jste tam dělal?
VČERA VEČER
- Spal tam. - Museli sdílet lože.
Hele, vstává.
Zřejmě se přesunul.
Normálně bych spal.
Ale je děsná kosa.
Min-dži, můžu k vám?
Jasně.
- Byli rozespalí. - Byla mu zima.
- Podle mě fakt jen potřeboval peřinu. - Ano, přikrývá se.
Su-bin nemá postranní úmysly. Je mu jen zima.
Spali spolu v posteli
jen proto, že měli upito a jemu byla zima.
- Potřeboval peřinu. - Fakt šli spát.
- Ano. - Aby se vyspal.
Smějete se?
Je vám se mnou nepříjemně?
- Ne. - Páni.
PEKLO
- Cvičit se dá jen tady? - Ano, jen tady.
Zase si povídají.
Je fakt neuvěřitelný.
No vážně.
Její stín.
Chápu, že je vytrvalý, ale tohle…
Tak brzy poránu.
- Vyrazili časně. - To tedy.
Jak cvičíš, sušinko?
Dělám všechno možné.
Taky zvedám.
Vážně?
Neumím si tě představit.
- Ne? - Ne.
Tohle uzvednu.
- Když musím. - Takhle to máš.
Máš oteklou tvář?
Nekoukej tak zblízka.
- Tak jsi oteklá? - Podle mě trošku.
Určitě tak vypadáš.
- Prosím? - Trochu.
- Opravdu? - Ano, máš plnější tváře.
To ne.
To za chvíli splaskne.
Go-un se Sung-minem se procházeli.
Prošli kolem, když jsem cvičil.
Naštvalo mě, že je vidím spolu, tak jsem to s tréninkem trochu přehnal.
Krucinál.
- Taky by mě to dožralo. - Ano.
- Naštve to. - Ano.
Nemohli ho aspoň pozdravit?
To ho nakopne.
Ano, přírodní nakopávák.
- Ještě není východ slunce. - Jaké to je?
- Co? - Peklo brzy poránu.
Hezké.
- Že jo? - Ano.
Když jsi byl poprvé v Ráji s Min-dži…
- Chceš to vědět? - Ano.
Min-dži říkala, že vůbec nic necítila.
- Vážně? - Ano.
A já to měl stejně. Taky se mi srdce nerozbušilo.
- Aha. - S tebou to bylo jiné.
Jaké? Jak ses cítil?
Hovor s tebou…
Podle mě jsem spíš typ, co naslouchá.
- Aha. - Ano.
- Ale otevřel jsem se ti, což bylo fajn. - Ano.
- Dokázal jsem mluvit o sobě. - Jo.
- Všiml jsem si, že jsem ukecaný. - Aha.
To bylo fakt fajn.
Udělalas na mě skvělý první dojem,
ale ještě jsi ho předčila, když jsem tě poznal.
- Aha. - Jo.
Myslím, že tehdy jsem se rozhodl.
- Vždycky jsi pro mě byla na prvním místě. - Aha.
Sung-min vážně musí mít něco, co mi uniká.
- Ano. - Něco na něm musí být.
- Ano. - Co to asi je?
Že by to, že hezky mluví?
Třeba že ji neustále oslovuje jménem?
Co ji na něm asi přitahuje?
Pojďme odhadnout poměr Go-uniných citů
k I-gonovi a Sung-minovi.
Podle mě je to osm pro I-gona a dva pro Sung-mina.
- To je velký rozdíl. - Ano.
Podle mě šest ku čtyřem.
Šest pro Sung-mina a čtyři pro I-gona.
Kvůli tomuhle.
Dělalo by mi potíže vést tak dlouhou a nudnou konverzaci.
Člověk nedokáže poslouchat celý den někoho, koho nemá rád.
- To ne. - Stěží.
- Ano. - Myslela vážně, že ho má ráda.
- Podle mě si povídají pět hodin denně. - No fakt.
Není možné, že by ho neměla ráda.
To znamená, že Go-un možná upřednostňuje
pohodlný vztah a podobné hovory
před něčím víc vzrušujícím.
Může být.
Nejsem si jistý.
- Podnikla jste všechno, co jste chtěla? - Ano, všechno.
Fajn.
- Dnes chci do Ráje zas. - Vážně?
- Ano. - Tak jo.
- Pokusím se. - Prosím.
Už jdou.
- Jsou tady. - Ne.
Ne. Neke.
- Fakt? - Ano.
- Ale jen dva páry. - Jak to?
- Ču-jong a Dže-džin. - Jsou za nimi.
Proč mají sluneční brýle?
Mina Sue.
- Zdravím. - Už jste tu.
- Dobrý den. - Vítejte.
- Dobrý den. - Dobrý den.
Vítejte zpátky.
Užili jste si to?
Zdravím všechny.
- Jste tu. - Ano.
Vítejte. Najedli jste se dobře?
- Já ano. - Ano?
- Co to je? - Moje pantofle?
Krásné boty.
Páni. Nádhera.
Musí se cítit divně, že si to tak užívala.
Ano.
- Tak se cítí? - Aha.
- Chová se teď trochu zvláštně. - Máte pravdu.
Měli jste se fajn?
Jsem zvědavá, co bude na Ráj říkat Sung-hun.
Sung-hun prvně v Ráji.
- Jsem zvědavá na jeho věk a práci. - Že?
Ano, co má asi za práci?
Po tom, co jsme si promluvili,
jsem zjistila, že máme hodně společného.
Cítím se s ním teď víc uvolněná.
Vypadalo to, že mě moc dobře chápe.
Je sdílnější, když s ním mluvíte o samotě.
Tady jsme ale neustále ve skupině.
Dělá mu to potíže.
- Aha. - Sung-hunovi.
- To je pochopitelné. - Ano.
Taky s tím bojuju.
Zdá se hodně láskyplný.
- Je moc hodný. - Ano.
Staral se.
- A je vtipný. - Ano.
- Je s ním legrace. - Srandovně reaguje.
To jeho „zatraceně“. To říká pořád.
- „Zatraceně.“ - „Zatraceně.“
- „Svatá…“ - „Svatá…“
Má super výslovnost.
- Probůh, Mina Sue. - To ne.
Když mluvila předtím Mina Sue, Hi-sun vypadala ustaraně.
- Ano. - Teď se karta obrátila.
- Prohodily si to. - Situace se změnila.
- Bylo to v pohodě? - Ano, zábava.
- Zábava? Povídejte, přehánějte. - Mám?
Užila jsem si to víc, než jsem čekala.
- Vážně? - Rozuměli jste si?
Ano. Hodně.
Jako potenciální partneři?
Tak třeba máme naprosto stejné hodnoty a styl randění.
Přemýšlíme stejně.
- Fakt? - Jako přes kopírák.
Neustále jsme si jen potvrzovali, že to máme stejně.
A takhle to bylo pořád.
Byla to oboustranné překvapení, celou dobu.
Takže to byla zábava.
- To člověk asi může poznat jen tam. - Ano.
Ale myslím si,
že s někým jiným by to nebylo takové.
- Ne? - Ne.
Bylo to fajn, protože jsme si tak podobní.
- Aha. - Ano.
- Teď se tváří jako Mina Sue. - Zmrzl jí úsměv na rtech.
- Legrační. - Stejně.
Zábava.
To, co se po téhle návštěvě Ráje změnilo,
je vášeň v srdci Miny Sue.
- Ano. - Její city k Sung-hunovi.
Ty se změnily.
Minu Sue teď taky zakusí srdcebol.
To jsem se lekla.
Já to tak nesnáším.
Přestaňte.
Dnes proběhne hra mužů o schůzku v Ráji.
Soutěž mužů.
Ano.
- Kéž by se jednou bili. - To říkáte pořád.
Jen jednou.
- Pěstní souboj. - Na krev?
Shromážděte se prosím všichni na hřišti.
- A je to tu. - Hlavně ať se nikdo nezraní.
Dneska jde z I-gona strach.
- I-gon dnes… - Ano.
- Bude odhodlaný zvítězit. - Snad.
Co je to za čáru?
- Čára. - Kdo vyhraje?
- I-gon si sčesal ofinu. - Sluší mu to takhle víc.
- Že? - Ano.
- Uprostřed něco je. - Skok do dálky?
Dnes se muži utkají o schůzku v Ráji.
Pouze tři nejlepší, v pořadí, v němž zvítězí,
budou mít možnost vybrat si partnerku pro schůzku v Ráji.
Ježiši.
Dnešní hra je následující.
Prosím otevřete bedýnku před vámi.
Co to je?
Co?
- Lano? - Míč to není.
Přetahování?
Dnešní hrou je přetahování přes vodní příkop.
Budou muset soupeře vymáchat?
Muži si navléknou ramenní postroj připojený k lanu
a postaví se na startovací čáry na protilehlých koncích příkopu.
Na zahvízdání se začnou přetahovat.
Vyhrává ten, který svého soupeře dotáhne do příkopu.
Pokud se o vítězi nerozhodne do jedné minuty,
ten, který se bude nacházet dále od vody, vyhrává.
Bude to turnaj.
Když jeden postoupí, jeho protivník vypadne.
Tak se to hraje.
To je šílené.
Existuje podobná hra, ale bez vody.
- Ano. - Ano.
- Kdo spadne do vody, prohrává. - Plácnou sebou pozadu.
- Žuchnou tam a namočí se. - Cák.
To je nejhorší.
- Před svou milovanou. - Ano.
- Bože. - To je kruté.
Tohle je poslední návštěva Ráje.
- Ano. - Je to důležité.
- Musí do toho dát vše. - Bude to nářez.
Ano.
- Sung-min se musí pochlapit. - Ano.
Musí jim ukázat.
Go-un o něm mluví jako o sušince, že?
- Ano. - Bude mít možnost jí to vyvrátit.
- Go-un mu říká, že je sušinka. - Ano.
- Ano. Říká mu tak. - Ano.
- To ho předtím dožralo. - Ano.
„To taky uzvednu. Když musím.“
- Tak to řekl. - Ano.
- Dnes to bude moct dokázat. - Ano.
Moc rád bych viděl souboj Sung-mina s I-gonem.
To by bylo skvělé.
Sung-min a I-gon, prosím.
- Vážně. - Sung-min a I-gon!
Nyní proběhne losování o to, kdo se utká s kým.
Čo I-gon vylosoval žlutý míček.
Já ty míčky nesnáším.
Nechci losovat.
Proč ne?
Li Sung-hun vylosoval modrý míček.
Wu Sung-min vylosoval bílý míček.
Třeba to vyjde v příštím kole.
- Ano. - Je to turnaj.
- Každý má jinou barvu. - Že?
Jun Hjun-dže vylosoval modrý míček.
Takže Sung-hun a Hjun-dže.
MODRÝ MÍČEK LI SUNG-HUN VS JUN HJUN-DŽE
Vždyť jsou kamarádi.
Lim Su-bin vylosoval žlutý míček.
Ten má I-gon.
ŽLUTÝ MÍČEK ČO I-GON VS LIM SU-BIN
Kim Dže-džin vylosoval bílý míček.
BÍLÝ MÍČEK WU SUNG-MIN VS KIM DŽE-DŽIN
Sung-min možná postoupí.
- Má slušnou šanci. - Ano.
- Bitva sušinek. - To je fér.
Rozřazení je fér.
- „Bitva sušinek.“ - Tým Sušinky.
- Zlomte vaz. - Takže Hjon-wu proti Sung-ilovi.
To bude pořádný zápas.
My bysme měli jít do finále.
Song Sung-il a Šin Hjon-wu vylosovali červené míčky.
- Opravdový finálový zápas. - Ano, je to síla.
Utkají se současně?
- Ano. - Páni.
Fakt?
To je ale napětí.
Do toho, Sung-ile.
Ano, chci vyhrát.
Hlavně se nezraňte.
Žádná zranění.
Pravděpodobně pojedou. Když vyhrají tohle kolo.
- Potřebují ještě jedno. - Ano.
Komu fandíte?
Tomu, kdo si povede nejlíp.
Hodně štěstí.
Začněte po zahvízdání.
Připravit.
Tři, dva, jedna.
- Bože. - Hned na začátku.
Páni.
- I-gon Zuřivý. - Přesně, I-gon Zuřivý.
Bože, koukněte na I-gona.
Hele, táhne Su-bina.
Počkat.
Jsem utahaný.
To je makačka.
Nemůže se hnout dopředu.
Slušelo mu, jak se ze všech sil snažil.
Ale vůbec se mi nelíbilo, jak se trápí.
Měla jsem starost, pořád jsem se na Sung-ila musela dívat.
Zbývá třicet vteřin.
Ne.
Rozhodl se, že ho vymáchá.
Song Sung-il vypadává.
Dobrý?
Bože…
Zbývá dvacet vteřin.
No tak, kluci!
To dáte.
Co Hjun-dže a Sung-hun?
- Jsou na tom podobně. - Oba se drží.
Musí jen o kousek postoupit.
I stát na místě je fuška.
- I-gon. - Nevydejte se, I-gone.
- Ano, vydržte. - Možná ho zatáhne dozadu.
Sung-hun je neuvěřitelný.
Deset, devět, osm, sedm, šest, pět,
čtyři, tři, dva, jedna.
Kdo vyhrál?
Dobrá práce, všichni.
Vyhlášení výsledků.
Vítězi tohoto kola turnaje jsou
Wu Sung-min, Čo I-gon, Jun Hjun-dže
a Šin Hjon-wu.
Vy čtyři postupujete do semifinále.
Prosím navlékněte si popruhy a postavte se na startovní čáru.
Teď mi došlo,
že kromě Hjun-džeho všichni usilují o Go-un.
- Cože? - No jo.
Mám z toho husí kůži.
- No jo, všichni tři. - Ano.
- Vážně? - Má pravdu.
Podle mě se Sung-min střetne s I-gonem.
Prosím.
O stejného člověka jako mně
šlo ještě dalším dvěma.
Věděl jsem, že musím být první.
Kdyby si Sung-min nebo I-gon vybrali Go-un,
měl bych problém,
protože jsem měl pocit, že mezi námi to není úplně jisté.
Fakt jsem chtěl s Go-un do Ráje.
Vidět ty dva mě namíchlo, takže jsem chtěl vyhrát.
Měl k tomu důvod.
- Zuří. - Páni.
- Není vyhnutí. - Bitva o Go-un.
S kým chcete jet?
Momentálně jsem vážně rozpolcená.
To je v pořádku.
Nyní vyhlásím, kdo se utká v semifinále.
Tohle je klíčové.
Šin Hjon-wu proti Jun Hjun-džemu.
Vydržte, Hjun-dže.
V klidu, Hjon-wu.
Čo I-gon proti Wu Sung-minovi.
To jsem chtěl.
- A je to tu. - Jinak to nešlo.
- I-gon se usmívá. - Na to čekal.
Tváří se jako: „Roztrhnu tě vejpůl.“
Takže bitva za Go-un?
- Sung-min je nečekaně silný. - Ano, vždycky se probojuje do finále.
Bože, sušinka.
I jedno to přetahování je vyčerpávající.
Hodně štěstí.
- Půjde o hrdost. - Musí ho namočit.
Začněte po zahvízdání.
Připravit.
- Musíte být nervózní. - Jsem.
Věřím vám. Do toho, Hjun-dže!
Tři, dva, jedna.
Bože!
Bože. To není legrace.
No teda.
- Páni. - To I-gon?
Bože. To není legrace.
Bože!
- Žuchnul tam, sušinka. - To bylo jasné.
- I-gon byl… - Ne.
Páni!
Bože!
Wu Sung-min vypadává.
I-gon je šílený.
- Co říkáš na I-gona? - Má páru.
To je šílenost.
- Hele, Hjun-dže! - Co dělá?
Bože.
Wu Sung-min vypadává.
Hele, Hjun-dže! Co dělá?
Bože!
Hele, Hjun-dže! Co dělá?
Hjun-dže vyhrává?
- Hjun-dže vyhrál. - Hjun-dže!
To jako fakt?
- Ano. - Proti Hjon-wuovi?
Hele, Hjun-dže! Co dělá?
Bože!
Proboha.
Ještě kousek.
- Kousíček! - Koukněte na něj.
Bože!
- Zakopl. - Ne!
Ne!
Je načase zabrat!
V pořádku?
Držte se, Hjun-dže!
Nedával pozor.
Do toho, Hjun-dže.
Teď zaberte dopředu!
- Udělal otočku. - Co to bylo?
Tak se na to musí!
Ne, Hjun-dže!
Bože!
A je to!
Vážně?
Prosím, ne!
Bože!
Ne, Hjun-dže!
Bože!
Naposledy, Hjun-dže.
- Ještě má šanci. - Otočku.
Co se děje?
Deset, devět, osm, sedm,
šest, pět, čtyři, tři…
To dáte.
Ještě kousek.
…tři, dva, jedna.
Jun Hjun-dže vypadává. Vítězem je Šin Hjon-wu.
- Vyhrál. - To bylo úžasné.
- Ano. - Skvělá práce.
Je silný.
Páni, to bylo něco.
Opravdu se snažili ze všech sil,
aby vyhráli první místo a mohli si mě vybrat.
Říkala jsem si,
jak moc pro každého z nich asi znamenám.
Nyní proběhne souboj o konečné pořadí.
Wu Sung-min a Jun Hjun-dže se utkají o třetí místo.
Šin Hjon-wu a Čo I-gon se utkají o prvenství.
Když jsem se zamyslel nad tím, jaké rysy se nám s I-gonem líbí,
došlo mi, že chce jedině Go-un.
Takže jsem do toho musel dát vše.
Kdybych prohrál, věděl jsem, že Hjon-wu si vybere Go-un.
Na to bych se nemohl koukat.
„Nemohl koukat.“
Myslel jsem jen na to, že musím vyhrát za každou cenu.
- Miluju, jak I-gon mluví. - Je roztomilý.
I mně už se to líbí.
„Nemohl koukat.“
- Tak mluví. - To je podívaná.
- Jak by mluvil? - Ano.
Není to pastva pro oči.
Začněte po zahvízdání.
Připravit.
- Bitva století. - Ano.
Jsem fakt zvědavý, jak to dopadne.
Pane na nebi, I-gon…
Dá to toho všechno.
To je hrůza.
Hodně štěstí.
Tři, dva, jedna.
- Koukejte na I-gona. - Myslel jsem, že má slabé nohy.
Ale má v nich sílu jak bejk.
Proč je to lano tak napnuté?
Drží se.
Vydržte.
- To I-gonovi k vítězství stačí. - Ano, jen vydržte.
Zbývá třicet vteřin.
- Jde. - Asi pukne.
Může se hýbat?
Ten je ale soutěživý.
- A má to. - Vážně?
Ježiši, to je makačka.
- I-gon má ale páru. - Ano.
I-gon je fakt silný.
Zbývá dvacet vteřin.
- Asi mu exploduje tvář. - Ano.
Je zarputilý jako buldok.
Ukazuje, že umí měnit hru.
- Porazí i toho nejsilnějšího tady. - Ano.
Říkala jsem si, jestli se I-gon tak moc snaží proto,
aby proti Hjon-wuovi nepropásl šanci jít se mnou do Ráje.
Dokonce mě napadlo, jestli pro něj fakt znamenám tak moc.
Bouchá hlavou do písku.
Tak teď by mu ale měla dát šanci.
- To ano. - Ano.
- Není fakt cool? - Choďte s ním půl roku.
Půl?
Čin-gjong.
- Vidím, jak moc o to stojí. - Ano.
Ne!
- Nenaštvěte se. - Dostal injekci?
Když je naštvaný, je silnější.
Bože, Hjon-wu.
Vydržte. Vyhráváte.
Páni, I-gon se drží jako klíště.
Má neskutečnou vytrvalost.
Deset, devět, osm…
Hjun-dže je urputný.
Bože.
Hjun-dže je urputný.
Do toho, Hjune.
Makejte.
Zůstaňte, kde jste, a držte.
- To ne. - Vydržte!
Zůstaňte tam a vydržte.
- To ne. - Vydržte!
To je děs.
- Deset, devět, osm… - Proboha.
…sedm, šest, pět,
čtyři, tři, dva, jedna.
Tři, dva jedna.
Absolutním vítězem se stává Čo I-gon.
1. I-GON, 2. HJON-WU, 3. HJUN-DŽE
Je samé překvapení.
To byla legrace.
Nikdo není vítěz navždycky.
- Pane jo, I-gone. - Má svůj den.
Dnes je I-gonův den.
I-gon to dokázal.
Co když usne, jakmile dorazí do Ráje?
- Cože? - Úplně se vyčerpal.
Padne do mdlob.
Něco sní, na chvíli se natáhne
- a probudí se ráno. - Jo.
Vydal moc síly.
- „Dobré ráno.“ - „Dobré.“
- Mám fakt strach. - Vy jste ale.
Jen si dělám starost.
- Je krutý. - Poslední návštěva Ráje.
Co je?
- Mám předpověď ohledně Sung-mina. - Ano?
Než Go-un odjede do Ráje, nehne se od ní.
- Ano. - Podle mě se od ní nehne.
- Odteď. - Fakt?
Řekne jí, ať si to tam nerozmyslí.
To je legrace.
Jen sledovat to bylo vyčerpávající.
- Mám dost. - Já taky.
Jak to asi I-gon má?
I-gon si určitě chce vybrat Go-un.
Celou dobu se snaží promluvit si s ní.
Jinak by se do toho tak nepoložil.
- Ano. - Jel by stejně.
- A navíc jeho soupeř… - Byl to on.
- Hjon-wu? - Nečekala jsem, že ho porazí.
A co vy, Go-un?
Cítím to u všech třech stejně.
Dnešní návštěva bude rozhodující.
- Hjon-wu má asi dilema. - Ano, koho zvolit.
- Přesně. - Záleží na tom, koho vybere I-gon.
Ano.
Nezadaní.
Nyní se můžete volně scházet.
Co to?
Tak já jdu.
To je těžké.
Sung-min okamžitě vyráží.
- Bože. - Trefil jste se.
- Neříkal jsem to? - Ano.
Než odjede do Ráje, bude s ní.
Co to je?
Můžeme se volně scházet.
Ha-un, můžete mi zavolat Go-un?
- Jsem tu. - Líčíte se?
Pojďte sem.
Všichni, které hledáte, jsou tu.
Tak prosím.
- Můžu mluvit se Sung-hunem? - Dobře.
Podívejte, Mina Sue.
Všichni jsou akční.
- Jsem ve stresu. - Ve stresu?
To je prvně, co jsem tu vystresovaný.
- Jsem otrávený. - Otrávený?
Sung-min půjde co nejdál.
Vezme ji až na druhou stranu.
Na nejvzdálenější místo.
Na co myslíš?
Jsem trochu rozhozený.
- Dělám si starosti. - Proč?
Nevím, co se stane.
Moc by mě zajímalo, na co teď myslíš.
- Já? - Ano.
Právě teď vážně nevím.
- Ne? - Je to moc složité.
Ty jsi ale nestálá.
Když všichni jste tak skvělí.
Tak hodní.
Hledám toho, kdo se ke mně bude hodit nejlíp.
- Jasně. - Ano.
Zase tě unesou.
Ještě nevíme.
Ale já to cítím.
- Fakt máš strach. - Ano.
Protože vím, co cítím,
ale ty si to můžeš rozmyslet, Go-un.
Jistěže mám obavy.
Ano?
Trochu…
Ne, hodně.
Když jsem jela s Hjon-wuem, nebyl jsi takový.
- Bylo to jiné. - Ano.
Cítil jsem se jinak.
Nevím proč, ale tentokrát se bojím.
Podle mě jet do Ráje jednou a dvakrát je rozdíl.
Ano.
Možná jsem byl moc nenucený.
- Ty? - Ano.
Žádný hezký pokec.
Radši neříkej vůbec nic.
Jen ho poslouchej.
To je všechno.
- Jsem zvědavý na Hjon-wua. - Ano.
Kdyby zvítězil, asi by…
Oba to cítíme stejně.
Takže jsem zvědavý, koho si vybere.
Hjon-wu toho musí mít plnou hlavu, když se mu líbí jen Go-un.
Myslíte, že vybere někoho, kdo nikoho nemá?
Nebo si nějakou vybere, i když o ni má jen malý zájem?
- Podle mě nikdo takový není. - Ne.
- Nemyslíte? - Ne.
- Je oddaný. - To ano.
PEKLO 17.00
Nyní proběhne párování do Ráje.
- Chvíle pravdy. - Ano.
- Koho asi vybere Hjon-wu? - Ano.
ČO I-GON
ŠIN HJON-WU
JUN HJUN-DŽE
Dneska to bude zajímavé.
Jako absolutní vítěz začíná Čo I-gon.
Prosím vyberte, s kým chcete jít do Ráje.
Od začátku bylo mým cílem stůj co stůj vyhrát.
Rád bych šel do Ráje…
s Kim Go-un.
Čo I-gon si vybral
Kim Go-un.
Čo I-gone a Kim Go-un.
- Tak jo. - Ruku v ruce…
- Co teď? - …odejděte do Ráje.
Hlavně si to užijte, princezno.
- Bavte se. - Zatím.
Jste fakt oblíbená!
Šli spolu včera pro nanuky. I-gon s Go-un.
Mám pocit,
že se něco stane.
Ano.
Rozsekne se to.
- Hotovo. - Při téhle návštěvě.
Bylo to zvláštní.
Snad to je tím, že se mé city změnily,
nebo protože je to naše druhá návštěva,
ale když vyšla před chatku, začal jsem být dost nervózní.
Jdeme.
Pojďme.
Přímo před ním…
Nedívejte se.
- Vypadají jako novomanželé. - Že ano?
- Oba jsou v bílém. - Ladí spolu.
- Bože, potí se mi ruka. - Proč?
- Jste nervózní? - Asi jo.
- A já se většinou nenervuju. - Ne?
Nyní Šin Hjon-wu, který se umístil jako druhý.
Koho vybere?
- Netuším. - Nikdo neví?
Možná někoho nového, Je-džin nebo Ha-un.
To jsem zvědav.
Vážně, kterou zvolí?
- Je-džin je jediná, kdo nikoho nemá. - To je pravda.
Co Mina Sue?
To jsem zvědavý.
Šin Hjon-wu,
prosím vyberte, s kým chcete jít do Ráje.
Rád bych jel do Ráje s Go-un.
Ale když I-gon zvítězil,
snažil jsem se přijít na to,
s kým tam jet, kdyby si vybral Go-un on.
Šin Hjon-wu si zvolil…
Rozhodl jsem se
do Ráje nejet.
- Cože? To se smí? - Ano?
- Co? - To může?
- To je poprvé. - Ano.
Šin Hjon-wu si zvolil
do Ráje nejet.
Šin Hjon-wu se rozhodl do Ráje nejet.
…do Ráje nejet.
WTF?
- Může nikoho nevzít? - To jsem nevěděla.
Dnes jsem se rozhodl nevybrat nikoho a do Ráje nejet.
Od začátku pro mě Go-un byla jediná volba.
Tak jsem se rozhodl zůstat.
- Bože. - I když nepojede…
- Go-un tam nebude. - Ne.
- No jo, fakt. - Super.
Jestli se to dozví Go-un…
- Jedná tak přímočaře. - Ano.
Zase mi vstávají chlupy.
To je neuvěřitelné.
- Hjon-wu je frajer. - To teda.
- Obdivuhodná volba. - To je zvrat.
Dobře.
Fakt se do Go-un zabouchl.
Zatraceně.
Nyní vybere Jun Hjun-dže, který se umístil jako třetí.
Jun Hjun-dže,
prosím vyberte, s kým chcete jít do Ráje.
Rád bych jel do Ráje…
s Li Ču-jong.
- No jasně. - Ano.
Má poslední pokus.
- Dělá, co může. - Ano.
Li Ču-jong.
Jun Hjun-dže a Li Ču-jong, prosím odejděte ruku v ruce do Ráje.
Zatím nashle.
- Vrátím se. - Zatím.
Li Ču-jong.
Dobrý den.
Je mi líto,
že na vás prší.
Prší.
- Proč se najednou dalo do deště? - Že jo?
To je nová zkušenost.
- Prší. - Vyhrál sem, ale prší.
Dnešní párování do Ráje skončilo.
Klobouk dolů, že nikoho nevybral. To se nikdy nestalo.
Hjon-wu se rozhodl, že nepojede.
- Nejede. - Aha.
To se smí?
To kvůli vám.
Když jsem slyšela, že Hjon-wu zůstal, byla jsem v šoku.
Přišlo mi, že se mu to podobá.
Šokovalo mě to,
ale zároveň dojalo.
Hjon-wu, jste frajer.
Ale ne.
Nejsem frajer. Štve mě to.
Je to zklamání.
To ne, bloumá v myšlenkách jinde.
I-gon má zkušenosti na to, aby to ukočíroval.
- Zvládne to, ne? - Ano.
RÁJ ČO I-GON A KIM GO-UN
- Pojďme si dáchnout. - Dobře.
A musím něco udělat.
Vlastně vy.
- Co? - Mám něco za nehty.
- Písek? - Ano.
Buď písek, nebo krev.
- Vidíte to? - Ano.
- Bolí to. - Jo.
Je to písek?
Prostě to vytáhněte.
- Třeba nehtem… - Vydržte.
Jak to mám…
Vážně vám to musím dělat?
Počkejte, mám pinzetu.
Když tak zakřičte.
- Je to písek? - Ano.
Mám vzít to černé?
Počkejte, pošťourám se v tom, jestli to bolí.
Bolí to.
- Ano? - Asi to nechám být.
- Pěkné. - Proč to říkáte?
Co je na tom pěkného?
- Mám otázku. - Dobře.
Kdybyste byl druhý nebo třetí a měl si někoho vybrat,
kdo by to byl?
Žádná jiná vlastně není, tak nevím.
Možná Ha-un.
Ale Ha-un se líbí Dže-džin.
Chtěl jsem vám něco říct.
My dva…
Mohli jsme se poznat líp, víte?
Možná jsem řekl, že nemám zájem,
ale podvědomě si možná říkáte, co jsem o vás věděl.
Že jo? Je to tak.
Podle mě je to škoda.
- Ano. - Myslím, že kvůli tomu…
Taky jsem to tak měla, proto jsem se tak chovala.
Já taky.
Jde o to…
To, co jsem k vám cítil na poprvé, bylo jen matoucí.
- Chápete mě? - Ano, já vím.
Když jsem s vámi mluvila prvně
a řekli jsme si, že se známe,
napadlo mě, že jsem vám ale měla říct,
že se i tak můžeme bavit.
Ano.
V soutěži jste byl úžasný.
- Kdo je teď nejsilnější? - Vy.
- Teď jsem nejsilnější já. - Ano, Čo I-gon je nejsilnější.
- Fandil jste mi? - Ne.
- Ani omylem. - Proč ne?
Kdybyste jela do Ráje, nevzala byste mě.
To už mi bylo jasné.
- Cože? - Doufal jsem, že prohrajete.
- Vážně? - Ano.
Mám škrábanec, vidíte?
Proč? Z té soutěže?
Ano, poškrábala mě lítá šelma Hi-sun.
- Hi-sun byla hustá. - A co já?
Vy jste tak nějak…
- Nebyla jsem hustá? - Hi-sun válela.
- Vážně? - A tvářila se tak zuřivě.
Vážně.
- Tak jste si s ní měl promluvit. - Chtěl jsem.
Co je s vámi?
Co máte za problém?
Odečítám vám 50 bodů.
Opravdu.
Chci pryč.
Vy máte co mluvit.
- Děláte si srandu? - Jdu.
- Nemáte co říkat. - Chci pryč.
- Zůstaňte si tu sám. - Ta procházka ráno.
No vážně…
- Jsem zaneprázdněná. - Fakt…
Mám práci, rychle mě pozvěte na rande.
Když jsem vás viděl, myslel jsem, že mě šálí zrak.
Měla jste spát.
- Taky že jsem chtěla! - Co vy tam?
Vážně.
Zítra půjdu na procházku s vámi.
Ne, budu spát.
Dáme si kolečko tady.
Kolem bazénu.
Ranní plavčo.
Dobře.
Řekl jste „dobře“?
- Dělala jste si srandu? - To snad není možné.
Ráno to nepůjde.
Vy jste tak divný.
Jste žárlivý?
Jsem, a hodně.
Hodně?
Když mám někoho rád,
nemůžu si pomoct.
Někdy mám
z toho trochu strach.
Je těžké proplouvat životem, když nedokážu své emoce držet na uzdě.
Asi proto, že ty lidi máte tak rád.
Ano, jsou rozkošní.
- A vy jste žárlivá? - Taky dost.
- Ano? - Ano.
- Nevypadáte na to. - Já vím.
- To slýchám často. - Věřím.
Prší hodně?
Začíná lít.
Odhrňte ten závěs trochu víc.
Jak? To už víc nejde.
- Myslím… - Jak víc?
Má pravdu.
Jak víc?
Chci líp vidět, jak déšť dopadá na hladinu bazénu.
Tváříte se, že to neuděláte, ale jdete.
- Takhle? - Ano.
Perfektní.
- Ale je úplně odhrnutý. - Bože.
Líbí se mi jeho reakce.
- Brblá, ale udělá to. - Ano.
- Reptá. - Ale jde to udělat.
To je legrační.
Vidíte teď na déšť?
Ano.
- To je uklidňující. - Ano.
Na tuhle chvíli asi nezapomenu.
- I-gon je okouzlující. - To je.
Ano.
Nejde tam, kde ho chcete mít,
a má i svou vážnou tvář.
- A vyhoví vám. - A je hravý.
Má kouzelnou povahu.
Mezi nimi je jiná chemie.
Dělají dojem, jako by byli přátelé.
S I-gonem působí jako pár.
Ale asi jsme zaujatí.
Go-un je šťastná se Sung-minem,
ale my máme neustále tendenci dávat ji dohromady s I-gonem.
- Opravdu? - Máme prostě rádi I-gona?
Popravdě…
Go-un je úplně jiná s I-gonem než se Sung-minem.
- My to vidíme. - Opravdu?
Z Go-un vyzařuje jiná energie, to určitě.
I-gon rozpustile vtipkuje.
- Ale Go-un mu to baští. - Užívá si to.
- Je to zábava. - Užívají si to.
- Působí jako pár. - Ano.
S kýmže jste tu byla?
- Pojďme se bavit o hezkých věcech. - Povězte.
- Se Sung-minem. - S tím grázlíkem?
- Je starší, může si to dovolit. - Je okouzlující.
Nejdřív váhal, ale už to říká otevřeně.
Mně přijde kouzelný.
- Jeho půvab. - K popukání.
To je.
- Je studená? - Ne.
Trochu ano.
Tady je studená.
Jste dobrý plavec?
- Naučil jsem se plavat na základce. - Aha.
Tělo si to pamatuje.
- Vážně? - Ano.
Já moc dobře neplavu.
Umíte to?
Proč jste tamhle?
Nejsem v tom dobrá.
- Chcete to naučit? - Ano.
- To je hračka. - Ano.
Dejte mi ruce.
Zvedněte nohy.
- Nohy? - Držte se pevně.
Počkejte.
- Mám se držet? - Ano, nejdřív.
Moment…
Dělám to dobře?
Můžete kopat víc?
A tělo musíte mít v rovině.
Vám to taky moc nejde.
Mám problém to udělat.
Nohy mě nenesou.
To je legrace.
Jakou máte rád výšku u žen?
- Výšku? - Ano.
- Dívám se spíš na proporce. - Aha.
- Není pak výška důležitá? - Ne, to s výškou nesouvisí.
Když je žena malá, vypadá jako víla.
- Ano. - Když je vysoká, jako bohyně.
Malý muž je otravný.
Vysoký ještě víc.
Každý kromě mě.
- Hlavně Hjon-wu a Sung-min. - Proč?
Žárlíte?
- Cože? - Žárlíte?
- Vadí vám to? - Ano.
Dneska během hry
jsem nemohl snést, že byste s odjela s někým jiným.
Proto jsem vyhrál.
To byla ta největší motivace.
- Dobře, že jsem tu s vámi. - Ano.
Jste moc hezký.
A vy krásná.
Stydíte se?
Zase jsem okouzlen vaší krásou.
Levou stranu mám hezčí. Dívejte se zleva.
Co když poplavu sem a tam?
- Budu se otáčet. - Pořád?
Není mezi nimi rozdíl.
- Vážně? - Ano.
Ano. Go-un má tenhle typ mužů ráda.
Umí se na ni krásně zadívat.
Jako by ji chtěl sníst zaživa.
- Sníst zaživa? - Ano?
Máte teď docela
roztomilý obličej.
Vážně?
- Chvílemi je roztomilý. - Chvílemi? Jako kdy?
- Co? - Kdy jsem roztomilá? Povídejte.
No…
Ne.
To je hrůza.
Nevypadáte na žárlivce.
Jen když se bavím se Sung-minem.
Ano.
Snažil jsem se…
Hodně jsem se snažil nedat to znát.
Ale z nějakého důvodu mě dnes
strašně dožralo, jak jste se s ním dnes procházela.
- Vážně? - Ano.
- Tak mi bylo. - Nevěděla jsem, že cvičíte.
Ani jste nepozdravila.
Ne?
To vypadá drsně.
- Co? - Máte tu šrám.
Asi máte taky šelmu.
To Sung-min.
Na co myslíte?
Jestli mám jít blíž.
Proč se ptáte?
Na co myslíte vy?
Jestli půjdete blíž.
Vy byste měl.
Vezmu to oklikou.
Není mezi námi velký věkový rozdíl?
Prosím?
Není mezi námi velký věkový rozdíl?
Nevím.
Spíš bych řekl,
že nemusí, když nám to tak nepřijde.
Pravda.
Co je?
Proč se usmíváte?
Jste skvělá.
Podle mě jste skvělá.
Nemají moc fyzický kontakt,
- ale jsou spolu tak sexy. - Ano.
To byla nejlepší bazénová scéna této řady.
- Ano. - Ti dva.
Předtím říkali: „Jít nebo nejít“, to je jedno.
- Co povídáte? - „To je jedno.“ Neříkejte to takhle.
Říkal: „Mám se přiblížit?“
- Ani to neumím napodobit. - A ten jeho postoj.
- Takhle. - Takhle tam stál.
- „Půjdete blíž, nebo ne?“ - Ano.
Na opačných stranách.
Bylo to jako oboustranné vyčkávání boha a bohyně.
Když řekla: „Vy byste měl přijít“, on na to, že půjde oklikou.
Podle mě Go-un hodně učaroval.
Ale myslím, že když ukazuje tu svou drsnější stránku,
možná má Go-un pocit, že se k ní nehodí,
ale i tak ji přitahuje.
Se Sung-minem a Hjon-wuem se cítila uvolněně, říkali spoustu líbivých věcí.
Ale s I-gonem panuje jiná energie.
- Ano. - Elektrizující.
Baví mě sledovat je.
Užíváte si to?
Když je sleduju, ani nedýchám.
- Ano. - „Jste skvělá.“
- Vyfotíme se? - Jistě.
Moment.
Nadzvedl jste obočí.
Jen jsem napodoboval vás.
- Vážně? - Ano.
Bože.
- Tu si radši nechám. - Asi bude vtipná.
Těším se na to.
Počkejte.
Vypadám chladně. Takhle vypadám normálně?
- Ne. - Ne?
- Ne, nejste takový. - Vypadám hloupě.
Je tu hezky.
Kdy se chcete vdávat?
Ve 28, 29.
- Co? To není za tak dlouho. - Já vím.
- Není to za dva, tři roky? - Ano.
Do té doby asi nezbohatnu.
Je tak přímý.
Do té doby asi nezbohatnu.
- Budu potřebovat aspoň pět let. - Budu nás živit já.
- Já vydělávám dost. - To zní fajn.
Máte ráda hypotetické scénáře?
- Ano, sem s ním. - Řekněme, že spolu chodíme.
- Dobře. - Kvůli čemu byste se nejvíc hádala?
Asi bychom se párkrát pohádali kvůli tomu, jak mluvíte.
- To si taky myslím. - Ano.
Ale myslím, že bych to hned napravil.
Ano.
Stačilo by říct.
Okouzlující konverzace.
Ti dva neustále probírají budoucnost.
- Ano. - Je to poslední stádium,
než spolu začnou chodit?
Vypadá to tak.
Já myslím,
že se snadno naštvu, ale rychle zapomínám.
Jo.
Co je?
Bylo to hloupé?
Ne, připadala jste mi roztomilá.
Ne hloupá.
Řekněme, že byste mě naštval.
Dal byste mi prostor do druhého dne, nebo…
Do té doby bych asi vychladla.
- Kdybychom spolu chodili? - Ano.
- Hypoteticky, kdybychom byli spolu? - Ano. Pokud by nešlo o nic vážného.
Řekněme, že bychom spolu chodili a vy byste mě naštvala…
Zapomněl bych, kdybyste mě objala.
- Vážně? - Ano.
- Tak snadno, jo? - Ano.
Nikomu to neříkejte.
Spali spolu v posteli.
Cože?
DALŠÍ DÍL
No tak, Sung-ile.
Jste moc okouzlující a přitažlivá.
O čem jste teď s Hi-sun mluvil?
Chci, aby to bylo opravdové.
Podle mě ho vodí za nos.
Mám husí kůži.
- Proč jste včera nejel? - Zajímáte mě jen vy.
Nikam nepojedu.
Budu zkrátka trpělivě čekat.
Vidět vás dva zabrané do hovoru…
Neměl jsem přestat dávat pozor.
Myslím, že tohle potřebuju slyšet.
Nadešel čas poslední volby.
Ráda bych z Pekla odešla…
Cože?
To nikdo z nás nečekal.
Poprvé jsme se všichni mýlili.
Překlad titulků: Vixo