Hvordan er det?
Ja.
Alt vel?
Er det inden for det område?
Ja. Lidt længere til…
-Er det der? -Ja.
Hvad med det her?
15. JULI
15. JULI 1989
ROM
-Og nu? -Ja. Lidt til venstre.
-Men min venstre eller damesiden? -Min venstre.
Så kongesiden.
Pis!
NÆSTE ÅR
Pis!
I gik glip af morgenmaden. Mrs. Thomas gav jer dem her.
Og den her.
Hvad er det?
En slags ostemasse.
Okay, venner. Ind med jer.
-Godmorgen. -Godmorgen.
Godmorgen.
Okay, er alle med?
Fortsættelse følger.
-Okay. Godmorgen, folkens. -Godmorgen.
-Godmorgen.
-Kom så. Lad os komme i gang. -Ja.
Hvor skal vi hen, Em?
Heartwood Community-skole i Wolverhampton.
Turnéens sidste forestilling. Lad os gøre det godt.
Eller bare ikke så skidt, som det blev i går.
Hvad er det for en stank?
Din attitude.
Resterne af koblingen.
Nej, det er benzin. Jeg ringer til fagforeningen.
Farvel, mrs. T.
Tak for væggelusene.
Må jeg lige… Undskyld.
SLEDGEHAMMER TEATERKOOPERATIV
Hvor var vi?
"Shaf-tes-bury" Avenue.
To stavelser. "Shaftes-bury".
Hvorfor ikke "Shaf-tes-bury"?
Ingen anelse.
Men du er jo min lærer.
Du skal vide det.
Undskyld.
Lad os lægge den væk.
SAMTALER PÅ ENGELSK
Og repetere det, vi var i gang med.
Kære Dex. Eller skal jeg sige: "Ciao, bella"?
Er du i Rom endnu?
Dit forlorne lærerjob må være i gang, og dine forældre er på besøg.
I så fald må du hilse dem.
De husker mig nok ømt som pigen, der kom på besøg,
drak al vinen og moraliserede om velfærdsstatens grundlæggelse.
Åh gud.
Jeg skriver fra den blændende maleriske A4123 til Wolverhampton.
Turnéens sidste forestilling.
Vi er ikke Royal Shakespeare Company, men det er sjovt og måske vigtigt.
Vi har været her før.
Hvis jeg skal se den satans Pizza Hut én gang til…
-Så luk øjnene, din gnavne stodder. -Hvor vover du at tale sådan til mig?
-Alle er de bedste venner. -Jeg anmelder dig til fagforeningen.
Men skuespil er ikke mig.
Jeg er kun overbevisende, når jeg spiller forlegen,
og jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre med hænderne.
Der er ingen tid i garderoben. Vi går ind og lige på.
Så mens du svanser rundt og spiser gelato,
sidder jeg her og tænker: "Hvad så nu?"
Hvad skal jeg med mit liv? Hvor skal jeg hen?
Hvem er han?
Hvem er hvem?
"Kære Dex."
Han er en ven fra universitetet.
-Hvilken ven sender så mange postkort? -En, der er for doven til at skrive breve.
Dexter Mayhew. Er det ham, du taler om?
Jeg castede ham engang i et teaterstykke i Edinburgh.
Var han god?
Grim accent, og han kunne ikke synge. Han prøvede ikke at lære sine replikker.
Så jeg ville sige nej.
Han daskede bare rundt i kostumet og røg.
Ja, det lyder som Dexter.
Han er en dybt useriøs person.
Ja.
Og Gary hilser.
-Gør det i eftermiddag. -Mor?
Dexter, hvor har du været?
Tja… Lige derovre og så dig bage på unge mænd.
Hvor vover du?
Du er sådan en flirt.
Hvor tror du, du har det fra? Det var ikke far.
Hvor er du flot. Helt solbrun.
-Er du allerede fuld? -Nej, jeg er glad for at se dig.
Hvor var du i går? Vi ventede længe i restauranten.
Universitetsdiskoteket.
Hvad? De er alle over 18.
Vi savnede dig.
Her.
Jeg drikker den ikke op alene.
Tak.
Skål.
Du ser godt ud.
I lige måde.
Du tror, de får dig til at ligne en filmstjerne, men det gør de ikke.
-Det ser frygteligt ud. -Hvorfor ryger du så?
Fordi de får mig til at se uovertruffen ud.
Så er det nu. Turnéens sidste dag.
-Hvor er mine bukser? -Bliv ikke nervøse.
Har nogen taget mine skide bukser?
-Vær til stede. Candy, god opvarmning. -Fem minutter.
Kwame, improviser gerne på tangenterne.
Hold det livligt og friskt.
Pas på! Jøsses! Der er ingen lås.
Glamouren og lugten af teatersminke.
Jeg kan lugte det. Det er ikke teatersminke. Drik vand.
-Pis af. -Kan vi holde fokus?
Sig replikkerne, som om I siger dem for første gang.
-Jeg er lidt bevæget. -Gem det til stykket.
Og husk. I skal ikke kun spille, men reagere.
Fokus er altid på medspilleren, fordi de er der og eksisterer kun i…
Så skal vi til det igen.
Hen ad gangen, til venstre efter Bayeux-tapetet. Kom så.
-I dag. -Åh gud.
Og stol på jeres instinkter.
Sig mig så, om du har mødt nogen på din store rejse?
-Jeg har mødt mange. -Hvem?
Sig det, mens din far ikke er her.
Jeg skal leve på anden hånd gennem mine børn, og din søster er sådan en jomfru.
Du er fuld.
Hvordan hun fik to børn, begriber jeg ikke.
Hvem har sendt dig alle de lange, tårevædede breve, vi sender videre?
Tårevædede?
Bare sig det.
Der er intet at fortælle.
Seriøst?
Seriøst.
Hvad med pigen, der kom på besøg til jul?
Hun var køn.
Lidt genert. Hun blev fuld og begyndte at råbe om minearbejderstrejken.
Det var Emma Morley.
Emma Morley.
Hende kunne jeg lide.
Selvom hun kaldte din far småborgerlig fascist.
Det gjorde ikke noget. I det mindste havde hun gejst og lidenskab.
Ikke som de fjollede sexbomber, vi normalt finder ved morgenbordet.
-Mor! -Det passer.
Hvad med hende Emma?
Hun er bare en ven.
Virkelig?
Ja.
Jeg syntes, hun var sjov.
Og hun kunne lide dig.
Kunne lide mig?
Alle kan lide mig.
Hold ikke op med at være sød, vel?
Hvad?
Vi har eftermiddagen sammen, ikke?
Og aftenen også, hvis du vil.
Godt.
Giv en varm Heartwood Community-skole-velkomst
til Sledgehammer.
Handling, ikke ord
Der var engang for ikke så længe siden, at det kun var mænd, der måtte stemme.
Kvinder havde længe argumenteret for den elementære ret, men intet skete.
Indtil der en dag…
…kom en kvinde ved navn Emmeline Pankhurst, som besluttede…
Nu er det nok.
For overdrevet.
Handling, ikke ord
Handling…
-For Sledgehammer. -For Sledgehammer!
Hammer.
For Candy for hendes fænomenale maskearbejde.
For Kwame med englestemmen. Sid for at holde os på jorden.
-Pis af. -Og selvfølgelig Emma. For alt.
For banebrydende, radikalt teater.
For mange flere produktioner og for at ændre unges liv gennem kunst.
For ham, der tissede i bukserne og gav sin drikkedunk skylden.
For drengene i Solihull, der smed chokoladeknapper efter mig.
Og for præfekten på Marston Hill, der ragede på mig.
-Hvor har du været? -På posthuset. Noget til dig.
Noget til dig.
-Er han gået videre til pakker nu? -Nej, det er fra min mor.
Og en besked fra din agent.
-Var der? -Nej.
-Brutalt. -Du gik for vidt, Tracey.
Hvad så nu?
Espresso.
Ingen drikker cappuccino efter morgenmaden.
Jeg mener, hvad vil du nu, Dexter? Hvad er din plan?
Plan?
Du sagde, du næsten er færdig her. Hvad så nu?
Aner det ikke.
Barcelona?
Jeg mener ikke hvilken by, Dexter. Hvad vil du med dit liv?
Hvorfor skal jeg skynde mig at finde ud af det?
Jeg spørger, fordi jeg elsker dig.
Måske
journalistik.
Journalistik?
Men du skriver ikke, vel?
Jeg tænkte måske på fotojournalistik.
Eller bare på fotografering.
Fotografering?
-Ja. -Hvilken slags fotografering? Glamour?
Eller vil du fortsætte dit arbejde med tekstur?
Kan du huske dit gymnasiekunstprojekt?
-Ja. -Alle de billeder af grus.
Åh gud. Du stod i indkørslen i timevis og knipsede i ét væk.
Undskyld. Det var ondskabsfuldt.
Jeg er en ond kvinde.
Det var bare en idé.
-Udseende og charme rækker langt. -Mor!
Og du har masser af begge dele.
Men jeg er bange for, at du mangler handlekraft og formål.
Formål er vigtige for at blive lykkelig, skat.
Jeg nyder ikke den her samtale.
Jeg prøver at sige, at du har været heldig.
Så heldig.
Og du er blevet beskyttet mod ting.
Ansvar og penge.
Men du er voksen nu.
Og
en dag…
…er alt måske ikke…
…så fredfyldt.
-Det er frimærker, sokker og jobannoncer. -Jobs? Hvor?
-I Leeds? -Ja.
-Skal du så hjem igen? -Ja, det skal jeg vel.
Jeg overvejede Paris, men det er nok svært at melde dagpenge til fra Seinen.
-Hvilke auditions har Leeds? -Jeg vil ikke til audition.
Jeg vil skrive. Skuespil og bøger.
Hør på hende. Det lyder stort, ikke? "Jeg vil skrive."
-Hvad vil du skrive? -Det næste stykke.
Om en kvinde, der kommer hjem med fine universitetsvaner
og aldrig bliver til noget.
Hvad skulle det være?
Må jeg tale med dig?
Ja. Undskyld.
-Det har været fantastisk, Emma. -Det har været sjovt.
Så lad os fortsætte.
Tag ikke tilbage til Leeds. Lad os blive i vognen og lave flere skuespil.
Du ved, det apartheidprojekt, jeg skrev til kunstrådet om?
De vil have det. Og de vil have mig til at udvikle det.
-Tillykke. -Jep.
Undskyld. Apartheidprojektet. Er det det forslag, jeg skrev?
Ja.
De vil have mig til at instruere det.
Men jeg synes bare, vi er et godt hold.
Sartre og de Beauvoir.
Plath og Hughes. Beckett og Barbara Bray.
-Hvem? -Becketts kæreste.
-Hende kender jeg ikke. -Ubetydelig.
I sin levetid.
Kom nu, Emma.
Tag ikke hjem.
Lad os gøre det. Lad os lave teater.
Lad os ændre verden.
Her bor jeg.
Det ser rart ud.
Vidste du, at din far og jeg boede her i 1958?
Gjorde I?
Det er længe siden nu.
Er du okay, mor?
Jeg ved det ikke. Du virker lidt
åndsfraværende.
Jeg…
Jeg ville tale med dig om noget andet, men jeg er lidt fuld nu, tror jeg.
Vi mødes til frokost i morgen. Så taler vi om det.
Bare dig og mig. Et dyrt sted. Jeg giver.
Jeg er stolt af dig.
Tak.
Godnat, skat.
-Godnat. -Godnat.
Vent, du virker lidt…
Er det dig og far? Skal I skilles?
Gud, nej. Aldrig!
Hvem kan modstå sådan en mand?
Hej, skat.
-Hej, far. -Er du okay?
Hvad er der?
I morgen, skat. Lad os spise frokost sammen i morgen.
Din tur.
-Nej, jeg synger ikke. -Det er det sørgeligste, jeg har hørt.
-Nej, det er mig, der synger. -En duet?
-Nej. -Kom nu. Dig og mig.
-Nej. Jeg mener det. -Kom nu.
-En duet med Gary den sidste aften. -Du vil elske det. Kom nu.
Nej.
-Kom nu. -Jeg går udenfor.
-Du har en smuk stemme. -Nej.
For fanden! Nej.
Gary synger The Waterboys, "The Whole of the Moon".
Har nogen set Gary?
Gary?
EDINBURGH SLOT KÆRLIGST, DEX
ADMINISTRATIV SEKRETÆR LEEDS HENTYDNING
Kom så, Gary.
Godt gået, Gary!
Gary!
Skaf ham en pladekontrakt.
Graham er her for at hjælpe dig med beslutningen…
Hallo?
-Hallo? -Tilly, det er Em.
-Em? -Jeg kommer til London.
Jeg troede, du var på turné nordpå med Harold Pinter.
Ja, men det er jeg ikke længere.
Men du sagde, London var en kliché.
Og forfattere, der strømmer dertil, skaber et kulturelt underskud nordpå.
Sagde jeg det? Hvor prætentiøst af mig.
Ja, jeg kommer. Er værelset stadig ledigt?
Ja. Det koster 200 om måneden, men det er ledigt.
Der er ingen vinduer.
Det er lige meget, for vi er i byen hele tiden.
Det bliver ligesom uni, men vi har penge.
Ikke mig.
Men jeg vil skrive et teaterstykke.
Et rigtigt et. Ikke for skolebørn. Et rigtigt et for voksne.
Og det kommer du til. Det ved jeg.
-Hvor bor du? -I Clapton.
Hvor er det?
London, skatter. Kom herned.
Hvor er du, Em? Hvad laver du lige nu?
Jeg er ikke den store brevskriver. Ikke ligesom dig.
Dit sidste fik mig sådan til at grine.
Hvordan går teaterstykket?
Sætter du teaterverdenen i flammer?
Jeg er i Rom,
men jeg kommer tilbage til London i september.
-Hvornår kommer du? -Tja. Om et par uger.
September.
BASERET PÅ ROMANEN "SAMME DAG NÆSTE ÅR" AF DAVID NICHOLLS
Tekster af: Laura Marie Klindt Nielsen