‫קמיל!‬
‫ואו, איזה צירוף מקרים מדהים.‬
‫אני מתארח במלון הזה.‬
‫וחשבתי כל היום על השיחה שלנו הבוקר.‬
‫אני חושש שקיבלת רושם שאני לא מנומס‬ ‫כי קטעתי אותך באמצע המשפט.‬
‫אבל אני יכול להסביר.‬
‫אם תרשי לי, פשוט...‬
‫בדיוק התגרשתי, והבטחתי לעצמי...‬
‫הייתי שמחה לשמוע על ההבטחה שלך.‬ ‫אל תחשוב שאני גסת רוח...‬
‫את נכנסת או לא?‬ ‫-כן.‬
‫אבל אני ממהרת מאוד. אני מאחרת להופעה.‬
‫מה דעתך שאבוא איתך? נוכל לדבר קצת בדרך.‬
‫תיכנסי.‬
‫הבאת את האופנוע?‬
‫המפתחות.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫ברלין ביקש ממני לטפל במשהו.‬
‫המפתחות.‬
‫לאן?‬
‫להחזיר את הגביע.‬
‫אז את תישארי כאן ותשגיחי על המצלמות.‬
‫אבל אף אחד לא בבית, אידיוט.‬
‫אולי הם יחזרו.‬
‫איך אתה מתכוון להחזיר את הגביע?‬
‫אני אחכה שהכומר יצא, אתניע את האופנוע,‬
‫איצמד אליו, אחטוף את הגביע, צ'או.‬
‫הבנת?‬
‫באיזו יד בדיוק תחטוף את הגביע?‬
‫אתה צריך לנהוג, לבלום, לנווט...‬
‫אני בטוחה שהגביע כבד.‬
‫יש לך טריק שאני לא מכירה?‬
‫אני באה איתך, סוף הסיפור.‬
‫חוץ מזה, אני מדהימה על אופנוע.‬
‫איך אני אסביר לך?‬
‫הבטחתי לעצמי‬
‫שאתרחק מנשים לזמן מה.‬
‫אכפת לך שאני אתלבש?‬ ‫הבאתי בגדים להחליף בדרך.‬
‫לא, מובן שלא.‬
‫רציתי לבוא לכאן כדי לבלות קצת זמן לבד,‬ ‫ליהנות מחיי הרווקות השקטים.‬
‫הלב שלי היה זקוק למנוחה.‬
‫אתה לא חושב שזה קצת מיזוגני?‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫אני מבטיח לך, מדובר בהגנה עצמית.‬
‫אבל אחרי המפגש האחרון שלנו,‬ ‫פתאום שאלתי את עצמי,‬
‫"אתה מעניש את עצמך כי נכשלת?‬
‫"אתה שולל מעצמך‬ ‫את ההזדמנות להכיר אישה ייחודית?‬
‫"אישה יוצאת דופן?"‬
‫יש ארבעה מיליארד נשים בעולם.‬
‫הסיכוי לפגוש אישה מרתקת הוא קלוש.‬
‫אסור להחמיץ שום הזדמנות.‬
‫לכן לא התאפקתי‬ ‫ויצאתי מהמלון בריצה כשראיתי אותך.‬
‫נתקלתי בך ממש מול המ... אפשר?‬
‫כן.‬ ‫-כן?‬
‫ולכן אני כאן.‬
‫- מועדון האופרה -‬
‫- בית הנייר‬ ‫ברלין -‬
‫קדימה.‬
‫תעצרי!‬
‫האסירים.‬
‫מונית!‬
‫עכשיו!‬
‫פאק, הוא לא משחרר!‬
‫קחי את התיק!‬
‫רוצי! פאק!‬
‫זוזו!‬
‫זוזו כבר!‬
‫רוי!‬
‫סעי!‬
‫פאק!‬
‫השולחן! זהירות!‬
‫פאק, השולחן!‬
‫רוי, סתום את הפה! שקט!‬
‫זהירות!‬
‫חתונה ולוויה, בדיוק כמו בסרט.‬
‫חניון.‬
‫אם נזוז, הם ישמעו אותנו.‬
‫לא אם משהו אחר ירעיש יותר.‬
‫ניפגש בחניה 123. לכי לשם.‬
‫תעשי כמוני.‬
‫היי!‬ ‫-פאק!‬
‫היי.‬ ‫-מה נעשה עכשיו?‬
‫נגנוב אוטו ונעוף מפה.‬ ‫אבל צריך למצוא אוטו ישן,‬
‫בלי מערכת הגנה נגד גניבות.‬
‫כמו זה.‬
‫מוכנה?‬
‫שיט!‬ ‫-תתניע כבר!‬
‫אני לא יכול. האזעקה נטרלה את המנוע.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-הם באים.‬
‫תעברי למושב האחורי! מהר.‬
‫לא הייתי בטוחה שתשתלב כאן,‬
‫אבל ממש נכנסת לזה.‬
‫למה? בגלל הפפיון?‬
‫אני מתלבש יפה אפילו כדי ללכת לסופר.‬
‫אתה לא נראה כמו אחד שהולך הרבה לסופר.‬
‫אתה נראה כמו מישהו שגר במלונות.‬
‫מטייל בעולם. מבקר במוזאונים.‬
‫שותה יין בכרמים.‬
‫ואני בטוחה שזו הפעם הראשונה‬ ‫שאתה שותה בירה מבקבוק.‬
‫נכון.‬
‫אני שונא לשתות מבקבוקים‬ ‫שנשלחים בארגזים למחסנים ולמשאיות,‬
‫עוברים מיד ליד, ובסוף מגיעים לשפתיים שלך.‬
‫אבל לבירה הזאת יש טעם גן עדן.‬
‫נשתה לחיי זה.‬
‫לחיי טעם גן עדן.‬
‫הם הלכו?‬
‫אני לא רואה אותם,‬ ‫אבל אני מעדיף לא לחכות ולגלות.‬
‫ננסה את האוטו הזה.‬
‫כן!‬
‫סע כבר!‬
‫יש לו גרזן! תן גז!‬
‫זהירות!‬
‫פאק.‬
‫שיט.‬
‫בואי.‬
‫זה היה לילה מדהים.‬
‫ויוצא דופן.‬
‫אני מקווה שנוכל לעשות את זה שוב‬ ‫בפעם הבאה שאהיה בפריז.‬
‫אקח אותך למקום‬ ‫שבו תוכל לשתות מכוסות קריסטל בוהמי.‬
‫אז תצטרכי לבקש את מספר הטלפון שלי.‬
‫אבל אין לי עט.‬
‫ליל מנוחה.‬
‫מה? אנחנו הולכים לצלול?‬
‫חשבתי שאתה קמרון.‬ ‫-אני מחפש אותה. השאלתי לה את האופנוע שלי.‬
‫היא בדיוק יצאה.‬ ‫-איפה האופנוע שלי?‬
‫לא יודעת. היא כנראה משתמשת בו.‬
‫טוב, נתראה.‬
‫רגע. לא תסבירי לי למה את במשקפי מגן?‬
‫אלה משקפי מציאות מדומה.‬
‫מגניב! זה משחק?‬
‫לא, זה לא משחק. זאת הדמיה.‬
‫עוד לא סיימתי לתכנת אותה. אל תיגע.‬
‫זהירות, זה עדין.‬ ‫-עיצבת את כל מה שרואים במשקפיים?‬
‫כן.‬ ‫-אין מצב.‬
‫תביאי לנסות.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא אצא מהחדר.‬ ‫אני אקשור את עצמי למיטה. בחייך.‬
‫בבקשה.‬
‫חמש שניות.‬
‫זה מגניב בטירוף.‬
‫ואו, הנופים מהממים.‬
‫והצבע של הים...‬
‫זאת זנזיבר.‬ ‫-ואו.‬
‫למה אני לא זז?‬ ‫-כי אתה לא לובש את החיישנים.‬
‫בסדר, רגע.‬
‫אני לא מבין למה את גנבת.‬
‫את צריכה במינימום לעבוד בנאס"א. את גאונה.‬
‫מה זה עושה?‬ ‫-מזהה תנועה.‬
‫מה?‬
‫אני צריכה לשים חיישנים‬ ‫גם על הבטן שלך ועל הגב שלך.‬
‫בטח, בכיף.‬
‫בסדר.‬
‫לא. זה לא נדבק.‬
‫בגלל השמן.‬
‫תנסי עכשיו.‬
‫הנה.‬
‫בסדר. תסתובב, בבקשה.‬ ‫-בסדר.‬
‫כאן.‬
‫זהו.‬
‫זהו? כן?‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו זה עובד. תראי, יש לי עור ברווז.‬
‫תיגעי.‬
‫כן. כן, השערות שלך סומרות.‬
‫שאני אמות.‬
‫הבחורה זאת את?‬
‫טוב, מספיק.‬
‫עברו יותר מחמש שניות.‬
‫זאת את, נכון?‬
‫האווטאר שלי.‬
‫הסתכלת במראה.‬
‫אני מניח שזו תקלה ושאת עדיין עובדת על זה,‬
‫אבל אני די בטוח שראיתי את הפטמות שלך‬
‫מבצבצות מהשמלה הקצרצרה שלבשת.‬
‫רואה? כרגיל, אתה מדבר‬ ‫על שיער ועל פטמות. תסתובב.‬
‫מה אמרתי?‬
‫לך.‬
‫אני אגיד לקמרון להתקשר אליך‬ ‫כשהיא תחזור. ביי.‬
‫מצטער על ההערה הטיפשית שלי.‬
‫יש לי רק שאלה אחת. בשביל מה זה?‬
‫זו מציאות חלופית.‬
‫לא כולם יכולים לצאת לחופשה ביעד חלומי‬
‫עם חברים שהם אוהבים.‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫מה אתה אוהב לעשות? לצאת למועדונים?‬
‫אני מלך הרחבה.‬
‫טוב, אפשר להשתמש בזה‬ ‫כדי לרקוד במועדונים הכי מגניבים.‬
‫מרכיבים את המשקפיים ונהנים מחוויה מוחשית.‬
‫אבל זה לא אמיתי. אתה כאן, בחדר.‬
‫אבל למוח שלך נדמה שזה אמיתי.‬
‫אתה רוקד עם אנשים,‬ ‫מדבר עם אנשים ממדינות אחרות, שותה איתם.‬
‫והרגשות שאתה מרגיש הם רגשות אמיתיים.‬
‫את יוצרת עולם מדהים, גאונה.‬
‫את עילוי.‬
‫אני הולך לקריפטה, טוב?‬ ‫-בסדר.‬
‫מתי התכוונתם לספר לי?‬
‫ברלין הטיל עלינו משימה.‬ ‫לא היינו חייבים לספר לך כלום.‬
‫התקשרנו אליו כל הלילה, אבל הוא לא עונה.‬
‫בפעם היחידה שיצאת בפריז פישלת, רוי.‬
‫ואני לא מדבר על הפריצה לדירה של פוליניאק,‬
‫אלא על העובדה שתקפתם את הכומר‬ ‫וגררתם אותו עשרה מטרים.‬
‫גנבתם אוטו באלימות באמצע חתונה.‬
‫תקפתם אסיר.‬
‫הרסתם מכוניות בחניון. הפעלתם...‬
‫הפעלתם 26 אזעקות.‬
‫ועכשיו אתם יושבים בארוחת בוקר‬ ‫עם קרואסון וקפה‬
‫כאילו לא קרה כלום.‬
‫שנינו אשמים במה שקרה.‬
‫אבל לא היה קל לגנוב את הגביע‬ ‫בגלל שני הבריונים ששמרו עליו.‬
‫בסדר, אז...‬
‫נזמין אגז בנדיקט ונירגע קצת, טוב?‬
‫מסייה!‬
‫רק בנס אנחנו לא יושבים עכשיו‬ ‫בכלא צרפתי שמור.‬
‫אתם מזהים את זה?‬
‫איך השגת אותו?‬
‫הכומר הופיע אצלי בחצות‬ ‫עם מקל הליכה. הוא היה מבועת.‬
‫הוא אמר שהוא לא נוסע לפורטו או לסנטיאגו‬ ‫ושצדקנו בנוגע לסוגיית האבטחה.‬
‫שכמה מנוולים ניסו לשדוד אותו.‬
‫שיש לו כאב גב.‬
‫שנוכל להמשיך בחפירה.‬
‫שהוא יוצא לשבוע חופשה כדי לנוח,‬ ‫כי הוא לא יכול לשאת דרשות במצבו.‬
‫אבל יצא מזה משהו טוב.‬ ‫עכשיו יש לנו שבעה ימים לחפור את המנהרה.‬
‫לך להעיר את ברלין.‬
‫עכשיו.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫הייתי צריכה זריקת אדרנלין.‬
‫את לא חייבת להישאר, קמרון.‬
‫אמרתי לברלין שאישאר עד הסוף. זה מה שאעשה.‬
‫הלו?‬ ‫-שלום.‬
‫זאת קמיל.‬
‫אתה יודע מה הדבר הראשון שעשיתי‬ ‫כשקמתי הבוקר? פרצתי בצחוק.‬
‫לא כל יום רואים גבר בפפיון‬ ‫מרים על הכתפיים זמר פאנק-רוק.‬
‫תודה על התמונה הזאת.‬ ‫-על לא דבר.‬
‫אני מוכן לבוא איתך בטוקסידו‬ ‫אפילו לשביתה בנמל. רק תבקשי.‬
‫הייתי במרפסת, הסתכלתי על המלון שלך‬
‫ותהיתי אם אתה עדיין שם.‬
‫אני עדיין כאן.‬
‫את רוצה לפגוש אותי לארוחת בוקר?‬
‫לפני שאני עונה, אתה צריך לדעת משהו.‬
‫אני נשואה.‬
‫כבר שמונה שנים.‬
‫אבל אתמול הרגשתי שיש בינינו חיבור,‬
‫חיבור שמוצאים רק לעיתים נדירות בחיים.‬
‫דיברת על ארבעה מיליארד נשים,‬
‫אבל יש גם ארבעה מיליארד גברים.‬
‫ולא קל לפגוש אחד‬
‫שאת רוצה לדעת עליו יותר.‬
‫אני לא יודעת. חיים שאת רוצה לחקור.‬
‫קודם אמרת שאת נשואה,‬ ‫ואחר כך אמרת שאת רוצה לחקור אותי.‬
‫לא לגמרי ברור לי מה "החקירה" הזאת כוללת.‬
‫אני יכולה להסביר טוב יותר.‬
‫עד מתי אתה בפריז?‬
‫עד מחר.‬
‫חבל שאתה נשאר כל כך מעט זמן.‬
‫כן! כן, אולטימטום!‬
‫בוקר טוב.‬
‫רוי, בדיוק פספסת רגע מדהים.‬
‫בוא הנה.‬
‫תשתה איתי, רוי.‬
‫קצת לך, וקצת יותר לי.‬
‫בגלל שהחזרנו את הגביע?‬
‫לא, אחי. בגללה.‬
‫רוי.‬
‫היא התקשרה אליי.‬ ‫-אשתו של פוליניאק?‬
‫אל תיתפס לזוטות, רוי, תעשה לי טובה!‬
‫הדבר החשוב הוא שהספירה לאחור התחילה.‬
‫הכנסתי אותה לשח.‬
‫עכשיו אני רק צריך‬ ‫לחכות ולראות איזה כלי היא תזיז.‬
‫אני מהמר שהיא תתקשר אליי‬ ‫בעוד פחות משלוש שעות. בעצם, לא.‬
‫שעה, שעה וחצי גג.‬
‫זאת קמיל.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫נראה לי שעדיף שלא.‬
‫אמרת לי שאת נשואה.‬
‫ואם תיכנסי, לא אתן לך לצאת עד חג המולד.‬
‫קמיל...‬
‫אני לא רוצה רומן חולף.‬
‫אני מחפש משהו ייחודי.‬
‫וזה לא מה שיקרה‬ ‫אם אהיה הקודקוד במשולש אהבים.‬
‫מה זה "רומן חולף"?‬
‫אתה יודע? כי אני לא יודעת.‬
‫אני מנסה למצות את החיים עד תומם.‬
‫לפעמים אני לא נרדמת בלילה.‬
‫אני קמה והולכת לבר.‬
‫אני מנהלת אלפי שיחות,‬ ‫שותה טקילה, רוקדת בטירוף...‬
‫וכשאני חוזרת הביתה,‬
‫אני נרדמת מאושרת.‬
‫כי חוויתי משהו שלא תכננתי.‬
‫הרבה אנשים היו נשארים במיטה‬ ‫ומתהפכים מצד לצד,‬
‫אבל אני יוצאת וטורפת את החיים.‬
‫איך אפשר לשכב במיטה ולבהות בתקרה...‬
‫כשאנשים כמוך‬
‫מופיעים דווקא כשאת לא מצפה לזה?‬
‫בכל אופן,‬
‫אני מבינה את ההסתייגות שלך.‬
‫וזה מוצא חן בעיניי,‬ ‫כי זה מעיד הרבה עליך ועל היושרה שלך.‬
‫או רבואר.‬
‫אני מקווה שניפגש שוב ביום מן הימים.‬
‫עשית את הדבר הנכון.‬
‫הגברת צריכה להחליט מה היא רוצה.‬
‫רוי.‬
‫החדר הזה מלא במצלמות‬ ‫ובטלסקופים שצופים לדירה שלה.‬
‫לכן דחיתי אותה.‬
‫כן.‬
‫דחיתי אותה.‬
‫קמיל, חכי!‬
‫תורך.‬
‫קרה משהו?‬ ‫-האמת שכן.‬
‫אני צריכה לדבר על זה עם מישהי מהמין שלי.‬
‫תספרי לי.‬
‫תמיד ידעתי טוב מאוד‬ ‫מה אני אוהבת ומה אני לא אוהבת.‬
‫ספרים? אני אוהבת קלאסיקות ושונאת רבי מכר.‬
‫אוכל? אני אוהבת מוסקה ושונאת אוכל מטוגן.‬
‫גברים? אני אוהבת גברים סקרנים,‬ ‫מנומסים ואינטלגנטיים.‬
‫אני לא סובלת גברים חצופים‬ ‫ששורקים ברחוב ומדברים גסויות.‬
‫בחורים שטחיים שמצלמים סלפי בלי חולצה‬ ‫על אופנוע. את מבינה למה אני מתכוונת?‬
‫הבנתי את הרעיון.‬ ‫-עכשיו הכול התהפך.‬
‫הטיפוס גס הרוח, הבזוי והבור הזה‬
‫התחבר איכשהו למוח שלי, למערכת העצבים שלי.‬
‫תקראי לזה אינסטינקט.‬ ‫-על מי אנחנו מדברות?‬
‫על ברוס.‬ ‫-נדלקת על ברוס?‬
‫לא.‬ ‫-נדלקת על ברוס.‬
‫לא נדלקתי עליו. לא, ממש לא.‬
‫אבל...‬
‫כשאני מסתכלת עליו,‬ ‫והוא מלוכלך ומזיע, נהיה לי חם בכל הגוף.‬
‫אני מרגישה את הדופק שלי מאיץ‬ ‫ויש לי קוצר נשימה.‬
‫את מכירה את ההרגשה?‬ ‫כאילו לא מגיע לי מספיק חמצן לריאות.‬
‫זה כבר קרה לך פעם?‬
‫לא. לא ככה.‬
‫העניין הוא שכשאני עוצמת עיניים,‬
‫אני רואה אותו בקטקומבות, מתיז מים על עצמו.‬
‫אני רואה את המים זולגים במורד העור שלו.‬
‫ותליון העוגן שלו...‬
‫בכל פעם שהוא זז,‬ ‫התליון נחבט בחזה שלו ומשמיע רעש כזה...‬
‫"קלנק, קלנק. קלנק, קלנק."‬
‫אני רואה את זה בלופ, כמו גיף.‬
‫"קלנק, קלנק." כאילו הוא קורא לי.‬ ‫"קלנק, קלנק. יש מישהו בבית?"‬
‫את רואה עוד תמונות כאלה?‬
‫התחתונים שלו.‬
‫התחתונים שלו?‬
‫ראיתי אותם מציצים מהמכנסיים שלו.‬
‫הגומי הלבן.‬
‫ועכשיו אני לא מפסיקה לחשוב על המותג.‬
‫איזה מותג זה היה?‬ ‫-"זאב".‬
‫מודפס לאורך כל הגומי. זאב, זאב, זאב...‬
‫ועכשיו משהו לא צפוי קרה.‬
‫הוא הפליק לך בישבן.‬ ‫-לא, אל תהיי טיפשה.‬
‫אבל אני...‬
‫אני מכורה לריח שלו.‬
‫מה זאת אומרת?‬ ‫-אני מריחה אותו.‬
‫בכל פעם שהוא מתקרב אליי‬ ‫או עובר לידי, אני מריחה אותו.‬
‫מה את מריחה? את הבושם שלו?‬
‫לא, לדעתי הוא לא משתמש בבושם.‬
‫זה יותר ריח של...‬
‫של גבר.‬
‫של חספוס. של פרומונים. אני לא יודעת.‬
‫זאת בטח זיעה.‬
‫ברור, אבל ריח של זיעה תמיד הגעיל אותי.‬
‫אבל עכשיו ברוס עובר לידי, ו...‬
‫אני שואפת.‬
‫את שואפת.‬
‫הוא השתמש במגבת שלי.‬ ‫-קיילה.‬
‫תכננתי לכבס אותה, אבל שמרתי אותה.‬ ‫אני לא יודעת מה אני עושה.‬
‫נתקפתי דחף מוזר. אני לא יודעת מה קורה לי.‬
‫אחותי, אל תהיי דרמטית כל כך.‬
‫נדלקת על ברוס. מה רע בזה?‬
‫אני לא יודעת. בתור התחלה, הוא תינוק.‬
‫בן כמה הוא? 24? ואני בת 36.‬
‫מה אני אעשה?‬
‫טוב...‬
‫אם בא לך לשכב איתו, תעשי את זה‬
‫ותשכחי ממנו.‬
‫אבל אם זה יעשה צרות, תוותרי.‬
‫סקס זה כיף, אבל אהבה... פחות.‬
‫למה את מדברת ככה על אהבה?‬
‫טוב, זו מחלה שיש לה כמה שלבים.‬
‫בהתחלה נואשים למצוא אותה,‬ ‫אחר כך מפחדים לאבד אותה,‬
‫ובסוף מדוכאים כשהיא נגמרת.‬
‫את יודעת מה אני עושה‬ ‫כשאני מתחילה להתאבסס על משהו?‬
‫מה?‬ ‫-אני רוקדת.‬
‫רוקדת? למה?‬
‫קומי, נעשה פה מסיבה.‬
‫קדימה, קיילה. בואי.‬ ‫-לא, אין מצב.‬
‫כן. קדימה, קיי-קיי.‬ ‫-אמרתי לא.‬
‫אני לא אוהבת אלכוהול.‬ ‫-בטח שאת אוהבת. תפתחי פה גדול.‬
‫נחמד. מה קורה פה?‬ ‫-אנחנו בדיוק הולכות לישון.‬
‫ברוס!‬
‫יוסטון, יש לנו בעיה.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫- יוקרה, אלגנטיות, כוחות סוס -‬
‫לא. קח אותם.‬ ‫-בחייך, תישאר.‬
‫רוי!‬
‫בסדר, אבל רק אחד.‬ ‫-בוא.‬
‫את בסדר?‬
‫יש לי קצת חשק להקיא.‬
‫אוי, קיי-קיי.‬
‫היי! איך הולך?‬
‫הגענו!‬
‫המנהרה תסתיים כשנגיע לקיר לבנים‬
‫שיוביל אותנו ליעד שלנו.‬
‫בית המכירות.‬
‫מה הקיר הזה?‬
‫זה הקיר התומך של הבניין.‬
‫נשבור אותו כדי להיכנס.‬
‫לא ניכנס לכספת דרך הדלת המשוריינת.‬
‫ניכנס מהכניסה האחורית.‬
‫אף אחד לא יצפה לזה.‬
‫כדי להגיע לצד האחורי של הכספת,‬
‫נצטרך לעבור קודם דרך חדר שירות ותחזוקה‬
‫מלא בצינורות, בלוחות חשמל,‬ ‫בכבלים ובצינורות ביוב.‬
‫שם נמצא קיר עשוי לבני בטון‬
‫שמגן על המבואה של הכספת.‬
‫נחתוך את מוטות הברזל שמחברים את הלבנים.‬
‫אבל לא נוציא את לבנת הבטון בינתיים.‬ ‫למה, דמיאן?‬
‫כי בתוך המבואה של הכספת‬
‫יש שתי מצלמות במעגל סגור‬ ‫שמחוברות ישירות למסכים של המאבטחים.‬
‫מאחר שאין כרגע מכירה פומבית,‬ ‫שני המאבטחים יהיו במצבם הרגיל: משועממים.‬
‫אחד יהיה בדלפק הקבלה בלובי.‬
‫השני יהיה מול הכספת במרתף.‬
‫ועכשיו הגענו לחלק הגאוני בשוד הזה.‬
‫נפרוץ לכספת כשהיא ריקה.‬
‫רעיון מבריק, לא?‬
‫זה ישפר את הסיכויים שלנו.‬
‫אנחנו צריכים להרחיק את המאבטחים‬ ‫מהמסכים שלהם למשך שלוש דקות.‬
‫זה הזמן המינימלי שאני צריכה‬ ‫כדי לפרוץ למצלמות.‬
‫איך נעשה את זה?‬
‫נשתמש בהסחת דעת.‬
‫אבל לשם כך אנחנו צריכים‬ ‫להכיר היטב את ידידינו המאבטחים.‬
‫נעקוב מקרוב אחרי כל צעד של שניהם,‬
‫אבל מעל הכול,‬
‫נתמקד באבן הפינה של חייו של כל מאבטח.‬
‫ארוחת הערב.‬
‫אני רוצה להזמין‬ ‫שתי פיצות משפחתיות עם פפרוני.‬
‫בסביבות 20:00‬ ‫הם מתקשרים להזמין אוכל מהקבלה.‬
‫הלו?‬ ‫-מה הזמנת היום?‬
‫פפרוני.‬
‫פיצה.‬ ‫-בעיקר פיצה.‬
‫בחדר השירות נתחבר לקווי הטלפון‬
‫שקיילה תפרוץ מראש.‬
‫שלום. איך אפשר לעזור?‬ ‫-שלום.‬
‫אני רוצה להזמין‬ ‫שתי פיצות משפחתיות עם פפרוני‬
‫ושתי בירות.‬ ‫-אין בעיה. מה הכתובת?‬
‫בית המכירות שה ויינו,‬
‫רחוב טורן 14.‬
‫תודה. להתראות.‬
‫תודה.‬
‫ואז ההצגה מתחילה.‬
‫נקים "אזור נקי" בחדר השירות.‬
‫נוריד שם‬ ‫את הבגדים המלוכלכים והמאובקים מהקטקומבות‬
‫ונחליף לחליפות המגן שלנו.‬
‫אף אחד לא נכנס למבואה או לכספת‬ ‫בלי חליפת מגן וכפפות.‬
‫אם תשאירו שם טביעת אצבע, גרגיר אבק‬ ‫או ריס עם הדנ"א שלכם,‬
‫כל התוכנית תלך לעזאזל.‬
‫ננצל את הזמן הזה כדי להתכונן.‬
‫אבל בעיקר...‬
‫שעה וחצי?‬
‫...כדי לעצבן את המאבטחים.‬
‫אוכל קר.‬
‫יש חציל על הפיצות, והן קרות.‬
‫טעות בהזמנה.‬
‫והזמנתי פיצות משפחתיות.‬
‫לימונדה?‬
‫כל הדברים שמעצבנים אותנו כשאנחנו רעבים.‬
‫אני לא משלם על זה.‬
‫לא?‬
‫אתה תשלם לי לפני שתחזור לגן החיות.‬
‫הבנת אותי, חתיכת עכברוש?‬
‫אם השליח לא מדבר צרפתית טוב,‬
‫והוא מעצבן, חצוף‬
‫ונראה מטורף...‬
‫מה?‬ ‫-"מה? מה?"‬
‫אתה כבשה?‬
‫הוא יתקשר למאבטח השני,‬ ‫וזה בדיוק מה שאנחנו צריכים.‬
‫בוא הנה. יש לנו בעיה.‬
‫בעיה? איזו בעיה?‬
‫כשהמאבטח יעזוב את העמדה שלו,‬ ‫תתחיל המערכה השנייה של ההצגה שלנו.‬
‫אנחנו מוכנים.‬
‫יהיו לנו בדיוק שלוש דקות‬ ‫להוציא אותה לפועל.‬
‫זה מעט מדי זמן. זה מסוכן.‬
‫את רואה בזה סיכון,‬ ‫אבל אני רואה ריגוש ואדרנלין, קיילה יקירתי.‬
‫בסדר, אלן. אני בא.‬
‫עכשיו.‬ ‫-באותו רגע‬
‫הדחפור יוציא את לבנת הבטון‬ ‫כמו שמוציאים חתיכה מפאזל.‬
‫ואנחנו ניכנס למבואה.‬
‫מצלמות האבטחה יצלמו את הביקור שלכם.‬
‫וברוס...‬
‫קראת לשימפנזה לבוא להגן עליך?‬
‫...ימשיך לגלם את השליח המעצבן‬ ‫ויוודא שהמאבטחים לא יראו אתכם.‬
‫היי, אל תיגע בי.‬
‫אתה מבין אותי,‬ ‫או שאני צריך לדבר איתך בשימפנזית?‬
‫יש פה דלת.‬
‫כן. זה עקב אכילס שלנו.‬
‫אם מישהו יפתח את הדלת, הלך עלינו.‬
‫בכל שוד יש אלמנטים שאי אפשר לשלוט בהם.‬
‫שתי דקות וחצי.‬
‫אתה צריך לעכב אותם כמה שיותר.‬
‫תתגרה בהם עד שהם יתפוצצו מעצבים.‬
‫אלן, תירגע.‬
‫עזוב את האלה שלי.‬
‫בזמן שברוס יעכב אותם,‬
‫קיילה ואני ננטרל את מצלמות האבטחה.‬
‫קיילה, תסבירי לנו את הפרטים הטכניים.‬
‫המבואה מאובטחת מאוד.‬
‫הכונן הקשיח של מערכת האבטחה נמצא שם.‬
‫אפרוץ לארבע המצלמות הנחוצות לנו.‬
‫דלפק הקבלה.‬
‫נו, אתם מוכנים לשלם?‬
‫המבואה.‬
‫- אין אות -‬
‫אתה מחפש צרות?‬ ‫-עזוב, הוא לא שווה את זה.‬
‫תפסיק.‬
‫דקה וחצי.‬
‫הכניסה לכספת.‬
‫- אין אות -‬
‫תפסיק!‬ ‫-אז תשלם לי.‬
‫והכספת.‬
‫לא ראיתי שמחובר פה כבל.‬
‫כיבית את כל מצלמות האבטחה.‬
‫היי! אתה בסדר?‬
‫וכשתחטוף אגרוף מוצדק בפרצוף,‬
‫תלעס את הטבלייה התסיסה‬
‫ותתחיל להעלות קצף מהפה כמו כלב שוטה.‬
‫ואם הם יזעיקו אמבולנס?‬ ‫-או משטרה?‬
‫מה הם יגידו?‬ ‫"הרבצנו לשליח כי האוכל הגיע קר,‬
‫"ועכשיו הוא עובר שבץ מפגיעה מוחית"?‬
‫הם ינסו להחיות אותו קודם.‬
‫אלן, תביא לי כרית! מהר!‬
‫דקה ו-15 שניות.‬
‫עשיתי קצר חשמלי.‬
‫תישארי רגועה.‬ ‫תמצאי את הנתיך השרוף ותעקפי אותו.‬
‫אני לא רואה אותו!‬
‫הקופסה השחורה. תפתחי!‬
‫תחפשי את הנתיך השרוף.‬
‫דקה.‬
‫מצאתי!‬ ‫-יש יותר מדי נתיכים. אין זמן, חייבים ללכת!‬
‫אם נלך, יתפסו אותנו. כל המסכים מוחשכים.‬
‫תביא לי כפית!‬
‫קדימה.‬
‫תפתח את הפה. קדימה.‬
‫חמישים שניות.‬
‫קדימה.‬
‫שלושים שניות.‬
‫קדימה.‬
‫מצאתי אותו.‬
‫- אין אות -‬
‫מים!‬
‫קדימה.‬
‫חמש עשרה שניות. תמהרו כבר, לעזאזל!‬
‫- אין אות -‬
‫קדימה, קום.‬
‫יופי. קדימה, קום.‬
‫קדימה.‬ ‫-קום.‬
‫חמש שניות. אתם חייבים לצאת משם עכשיו.‬
‫שתוק, רוי!‬
‫עכשיו!‬
‫הנה הכסף, קח.‬
‫על הפיצה.‬ ‫-קדימה.‬
‫קדימה.‬
‫נגמר הזמן.‬
‫אתם חייבים לצאת משם.‬
‫לכי. אני אסיים.‬ ‫-כמעט הצלחתי.‬
‫ברגע שנפרוץ למצלמות האבטחה‬ ‫ונשלוט בהן מרחוק,‬
‫צאו משם כמה שיותר מהר.‬
‫צאי!‬
‫זה היה מטורף.‬
‫מהר!‬
‫הדחפור ידחוף את לבנת הבטון בחזרה למקומה.‬
‫אם הכול ילך כשורה,‬ ‫קיילה תשלוט בכל מערכת מצלמות האבטחה.‬
‫ואז נהיה מוכנים להשיק‬
‫את המערכה השנייה של הקסם הנהדר הזה.‬
‫לפתוח כספת עם דפנות פלדה בעובי 25 ס"מ.‬
‫וחשוב מכך, לעשות זאת בחשאי,‬
‫כדי שנוכל להיכנס ולצאת‬ ‫כמו בדלת מסתובבת של מלון חמישה כוכבים.‬
‫קסם שאפילו דיוויד קופרפילד היה מתגאה בו.‬