Camille!
Azta! Micsoda véletlen!
Ebben a hotelben szállok meg.
Ráadásul egész nap a reggeli beszélgetésünk jár az eszemben.
Mert talán úgy érezheti, hogy kissé goromba vagyok,
mert félbeszakítottam.
De meg tudom magyarázni.
Ha megengedi, az a helyzet... Most váltam el, és megfogadtam...
Szívesen meghallgatnám, és nem akarok gorombának tűnni...
- Beszáll? - Igen.
De nagyon sietek. Elkésem egy koncertről.
Mit szólna, ha magával tartanék, és útközben mesélnék?
Gyere be!
Elhoztad a motort?
A kulcsot!
Hova mész?
Dolgom van. Berlin megbízott valamivel. A kulcsot!
- Hova mész? - Visszaszerzem a kelyhet.
Te pedig itt maradsz, és figyeled a monitorokat.
De nincs otthon senki, te idióta.
- Visszajöhetnek. - Hogy akarod visszaszerezni a kelyhet?
Megvárom, míg kijön a pap, beindítom a motort,
közel hajtok hozzá, elrabolom tőle, és csaó.
Capisci?
Melyik kezeddel rabolod el? Mert vezetned kell, ott a fék, a kuplung...
A kehely biztosan nehéz. Újra feltalálod a táskalopást?
Veled megyek, és kész. Ráadásul baromi jól motorozom.
Lássuk, hogy is mondjam?
Megfogadtam, hogy egy ideig távol tartom magam a nőktől.
Nem bánja? Hoztam ruhát, hogy útközben átöltözzem.
Nem, persze hogy nem.
Azért jöttem, hogy egyedül legyek. Hogy élvezzem az agglegénylét békéjét.
A szívemnek egy kis békére volt szüksége.
- Ez kissé nőgyűlölőnek hangzik. - Nem, dehogy.
Biztosíthatom, hogy inkább önvédelemről van szó.
De a legutóbbi találkozásunk után hirtelen rájöttem valamire.
„Te bünteted magad egy kudarc miatt?
Eldobod az esélyt, hogy megismerj egy páratlan nőt?
Egy különleges nőt.”
Négymilliárd nő él a világon.
Kevés az esélye, hogy olyat találj, aki lenyűgöz.
Nem hagyhatunk ki egy lehetőséget sem,
így nem tudtam megállni, hogy kirohanjak, amikor megláttam.
Éppen a hotellel szemben futottunk... Szabad?
- Igen. - Igen?
Hát ezért vagyok itt.
A NAGY PÉNZRABLÁS BERLIN
Gyerünk!
Állj meg!
Az elítéltek.
Taxi!
Most!
Baszki! Nem engedi el!
A kehely!
Fogd a táskát!
A kehely!
Futás! Baszki!
Félre!
Félre, bassza meg!
Roi!
Indulj!
Bassza meg!
Vigyázz, az asztal!
Baszki, az asztal!
Roi, fogd be! Bassza meg! Kuss!
Vigyázz!
Egy esküvő és egy temetés. Mint a film.
Egy parkoló!
Ha megmozdulunk, meghallják a lépteinket.
Kivéve, ha valami más hangosabb.
Találkozzunk a 123-as parkolóhelyen! Te menj arra! Csináld, amit én!
- Hé! - Baszki!
- Szia! - És most?
Beindítunk egy régi kocsit, és lelépünk.
Lopásgátló nélküli kocsi kell. Mondjuk ez.
Készen állsz?
- A francba! - Indítsd be!
Nem megy. Bekapcsolt a riasztó, leblokkolta.
- Most mi lesz? - Jönnek.
Menj hátra! Gyerünk!
Nem tudtam, beillesz-e majd a képbe itt.
De megoldottad.
A csokornyakkendő miatt mondod? Én még a boltba is kiöltözöm.
Bocs, de nem úgy nézel ki, mint aki jár boltba.
Inkább úgy, mint aki hotelekben él,
aki utazgat a világban, múzeumba jár,
aki szőlősökben borozik.
Fogadok, hogy most először iszol sört üvegből.
Így van.
Utálok olyan üvegből inni, ami raktárakban járt, kamionokon utazik,
kézről-kézre adogatják, majd elér a szádig.
De ennek isteni az íze.
Erre igyunk!
Arra, hogy isteni!
Elmentek?
Nem látom őket, de ne várjunk, míg kiderül, hogy elmentek-e!
Próbáljuk meg azzal a kocsival!
Ez az, baszki!
Indulj, bassza meg!
Fejsze van nála! Taposs bele!
Vigyázz!
Bassza meg!
A francba!
- Menjünk! - Gyerünk!
Csodálatos este volt.
És különleges.
Remélem, megismételhetjük, amikor legközelebb Párizsban járok.
Elviszlek valahova, ahol kristálypohárból ihatsz.
Ahhoz el kell kérned a számom.
De nincs nálam toll.
Szép álmokat!
Mi van? Búvárkodni megyünk?
- Azt hittem, Cameron az. - Őt keresem. Kölcsönkapta a motorom.
- Most ment el. - Hol a motorom?
Nem tudom. Biztos azzal ment el. Jó, később találkozunk!
Várj! Nem mondod el, mire való a szemüveg?
- Ez egy virtuálisvalóság-szemüveg. - Király! Valami játék?
Nem, hanem szimuláció.
Még nem programoztam be. Ne érj hozzá!
- Óvatosan! Kényes. - Te tervezted, amit látsz?
- Igen. - Na ne már!
- Hadd próbáljam ki! - Nem.
Addig nem megyek ki a szobából. Az ágyhoz bilincselem magam. Na!
Légyszi!
Öt másodperc.
Mekkora királyság!
Basszus, micsoda kilátás! Milyen szép színe van a tengernek!
- Zanzibár. - Őrület.
- Miért nem tudok mozogni? - Nincs rajtad érzékelő.
Jól van, várj!
Nem értem, miért rabolsz.
Minimum a NASA-nak kéne dolgoznod! Igazi lángelme vagy!
- Ez mire való? - Érzékeli a mozgást.
Mi van?
Tennem kell párat a hasadra és a hátadra is.
Jó, csináld csak!
Rendben.
Nem. Nem tapad.
Az olaj miatt.
Most próbáld!
Így.
- Oké. Fordulj meg, kérlek! - Rendben.
Így.
Kész.
- Kész? Igen? - Igen.
Most már működik. Nézd, libabőrös lettem!
Fogd meg!
Igen. Feláll a szőr a karodon.
Azt a kurva!
Ez a lány te vagy?
Oké, elég!
Ez már több mint öt másodperc.
Te vagy az, ugye?
Az avatarom.
Egy tükörben láttad magad.
Biztos hiba történt, és dolgozol rajta,
de mintha látszott volna a mellbimbód,
pár centivel kilógott a miniruhából.
Ha nem a szőrzetről, akkor mellbimbókról beszélsz. Fordulj!
Mit mondtam?
Indulás! Amikor Cameron visszaér, szólok neki, hogy hívjon fel. Szia!
Bocs. Hülyeséget mondtam.
Egy kérdés. Mire való a találmányod?
Az egy alternatív valóság.
Nem mindenki teheti meg, hogy a paradicsomban nyaraljon
a legjobb barátaival.
Nem is tudom. Te szeretsz mondjuk diszkóba járni?
Én vagyok a táncparkett királya.
A legmenőbb klubokban táncolhatsz.
Felveszed a szemüveget, és élvezed az élményt.
De az nem a valóság. Egy szobában vagy.
De az agyad valóságként dolgozza fel.
Táncolsz, beszélgetsz, iszogatsz emberekkel más országokból,
és valós érzelmeket élsz át.
Csodás világot teremtesz.
Zseni vagy.
- Megyek a kriptába, oké? - Oké.
Mikor akartátok elmondani?
Berlin bízott meg a küldetéssel. Neked nem kellett beszámolnunk.
Tegnap este óta hívogatjuk, de nem veszi fel.
Egyszer mész ki a városba, és elcseszed.
Nem arról beszélek, hogy betörtetek Polignachoz,
hanem hogy elkaptatok egy papot, és tíz métert húztátok a földön.
Erőszakos autólopás egy esküvő közepén.
Egy elítélt bántalmazása.
Több jármű megrongálása egy parkolóban. Huszon...
Huszonhat riasztó kapcsolt be.
Aztán leültök croissant-t és café au lait-t reggelizni,
mintha mi sem történt volna.
Mindkettőnk hibája.
Nem volt könnyű ellopni a kelyhet gorilla testőrök mellől.
Remek. Rendeljünk Benedek-tojást, és lazítsunk egy kicsit! Oké?
Monsieur!
Ha nem történt volna csoda,
akkor most egy szigorúan őrzött francia börtönben ülnénk.
Ismerős ez nektek?
Hogy szerezted meg?
Éjfélkor eljött hozzám a pap egy bottal, rémülten,
azt mondta, nem utazik sehova, igazunk volt a biztonságot illetően,
és pár gazember megpróbálta kirabolni.
Azt mondta, fáj a háta, hogy folytathatjuk az ásatást,
ő meg egy hétre szabadságra megy, mert nem tud misét tartani.
Ebben az a jó, hogy hét napunk van az alagút kiásására.
Te ébreszd fel Berlint!
Azonnal!
Hogy vagy?
Jól.
Kellett az adrenalin.
Nem kell itt maradnod.
Azt mondtam Berlinnek, hogy végig itt leszek. És ez így is lesz.
- Halló? - Szia!
Camille vagyok.
Tudod, mit csináltam, amint felébredtem? Nevettem.
Egy csokornyakkendős férfi egy punk-rock énekest visz a vállán.
Nem semmi látvány.
Kösz, hogy láthattam.
Szívesen.
Dokkmunkás-sztrájkra is elmennék veled szmokingban.
Csak kérned kell.
Az erkélyemről nézem a hoteledet,
azon gondolkodtam, ott vagy-e még.
Még itt vagyok.
Szeretnél velem reggelizni?
Mielőtt válaszolnék, el kell mondanom: férjnél vagyok.
Már nyolc éve.
De tegnap annyira egy hullámhosszra kerültünk, mint még talán senkivel.
Négymilliárd nőt említettél,
de férfiból is van négymilliárd.
És nem könnyű találkozni azzal,
akit jobban megismernél.
Egy életet, amit szívesen felfedeznél.
Először azt mondod, férjnél vagy, aztán hogy fel akarsz fedezni.
Nem akarom félreérteni ezt a felfedezést.
El tudom magyarázni jobban.
Meddig maradsz Párizsban?
Holnapig.
Kár, hogy hamarosan elmész.
Ez az! Egy ultimátum!
Jó reggelt!
Roi, épp lemaradtál egy fontos pillanatról.
Gyere ide! Gyere! Koccintsunk, Roi!
Egy kicsit neked és egy kicsivel többet nekem.
- Mert visszaszereztük a kelyhet? - Nem, dehogy, a nő miatt.
Roi!
- Felhívott. - Polignac felesége?
Ne rugózz az apró részleteken, az ég szerelmére!
Az a fontos, hogy elindult a visszaszámlálás.
Épp most adtam neki sakkot.
Most csak várnom kell, hogy melyik bábuval lép.
Lefogadom, hogy három órán belül felhív. Nem is!
Maximum egy vagy másfél órán belül.
Camille vagyok.
Bemehetek?
Szerintem jobb, ha nem.
Most mondtad, hogy férjnél vagy.
És ha belépsz az ajtón, csak karácsony után engedlek ki.
Camille...
Nem akarok kis kalandot.
Valami különlegeset keresek.
És ez összeegyeztethetetlen azzal, hogy egy szerelmi háromszög csúcsa legyek.
És mit jelent a kis kaland?
Te tudod? Mert én nem.
Igyekszem a lehető legintenzívebben élni.
Van, hogy éjjel nem tudok aludni. Felkelek, és elmegyek egy bárba.
Rengeteget beszélgetek, tequilát iszom, táncolok, mint egy őrült...
És amikor hazaérek,
boldogan bújok ágyba.
Mert olyasmiben volt részem, amit nem terveztem.
Mások az ágyban maradnának, forgolódnának.
De én felfalom a világot.
Hogy maradhat ágyban valaki a plafont bámulva,
amikor hozzád hasonló emberek bukkannak fel váratlanul?
Mindenesetre
megértem a visszautasítást.
És tetszik, mert sokat mond rólad és az őszinteségedről.
Au revoir!
Remélem, egy nap még találkozunk.
Helyesen cselekedett.
A hölgynek döntenie kell.
Roi!
A szoba tele van kamerákkal és távcsövekkel, a lakását figyeljük.
Ezért utasítottam vissza.
Értem.
Visszautasítottam.
Camille, várj!
Jöhetsz.
- Valami baj van? - Igen.
Beszélnem kell erről egy nővel.
Ki vele!
Mindig is világos volt számomra, mit szeretek, és mit nem.
Szeretem a klasszikus könyveket, és gyűlölöm a bestsellereket.
Imádom a muszakát, utálom az olajban tocsogó kaját.
Szeretem a kíváncsi, jó modorú és intelligens férfiakat,
a közönséges, tolakodó, disznó megjegyzéseket tevőket meg nem.
A felszínes srácokat, akik szelfizgetnek,
mutogatják a csupasz mellkasukat és a motorjukat.
- Értem. - Ez az elvem megbukott.
Az a faragatlan, hitvány, modortalan egyén
valahogy ráhangolódott az agyamra, az idegrendszeremre.
- Kihozza belőlem az ösztönlényt. - Ki?
- Bruce. - Tetszik Bruce?
- Nem. - Neked tetszik Bruce.
Nem tetszik, egyáltalán nem. Csak hát...
De amikor ránézek, ott áll koszosan, és izzad, nekem meg melegem lesz.
Felgyorsul a szívverésem, és nehézlégzést tapasztalok.
Érted?
Az az érzés, amikor nem jut elég oxigén a tüdődbe, és...
Előfordult korábban is?
Nem, így még nem.
Amikor lehunyom a szemem,
látom, ahogy a katakombákban magára önti a vizet.
Látom, ahogy a víz lecsorog a bőrén.
És ott van az a horgonyos medál...
Ahogy mozog, újra és újra a testének ütközik:
„Csirr-csörr, csirr-csörr.”
Folyamatosan ismétlődik a kép, mint egy GIF.
„Csirr-csörr.” Mintha hívna. „Csirr-csörr. Van ott valaki?”
Látsz még hasonló képeket?
Az alsónadrágját.
Az alsónadrágját?
Egy nap kilógott a nadrágja alól.
A fehér gumírozott rész.
És most folyton eszembe jut a márka.
- Milyen márkájú volt? - Farkas.
Egy csomószor megjelent a gumírozott részen. Farkas...
És most történt valami váratlan.
- Megpaskolta a feneked? - Nem, hülye!
De...
Az illata rabja lettem.
- Micsoda? - Megszagolom.
Valahányszor a közelembe jön, vagy elsétál mellettem, megszagolom.
És mit szagolsz? A kölnijét?
Szerintem nem használ kölnit.
Az illata inkább olyan...
férfiillat.
Durva illat, mintha feromonokat éreznék. Nem tudom.
Biztos izzadság.
Biztos, de azt mindig undorítónak tartottam.
De most ő elmegy előttem, és...
belélegzem.
Belélegzed.
- Használta a törölközőm. - Keila!
Ki akartam mosni, de megtartottam. Nem tudom, mit csinálok.
Ez nálam egy furcsa késztetés. Nem tudom, mi van.
Ne drámázz már!
Mi a baj azzal, ha bejön Bruce?
Nem tudom. Először is, túl fiatal.
Hány éves, 24? Én 36 vagyok.
Mit csináljak?
Hát...
ha kavarni akarsz vele, rajta,
aztán felejtsd el!
De ha szerinted baj lesz belőle, hagyd! A szex jó dolog, a szerelem kevésbé.
Miért mondod ezt a szerelemről?
Mert a szerelem egy többszakaszos betegség.
Kétségbeesetten keresed, félsz, hogy elveszíted,
és depresszióba zuhansz, amikor vége.
Tudod, mit csinálok, amikor valami miatt sokat kattogok?
- Mit? - Táncolok.
Miért?
Állj fel! Bulit csapunk.
- Gyerünk, Keila! Gyere! - Nem.
- De igen, Kei-Kei! - Mondtam, hogy nem.
- Egyáltalán nem szeretem az alkoholt. - De. Nyisd ki!
- Lám-lám! Ez meg mi? - Aludni készültünk.
Bruce!
Houston, van egy kis gondunk.
Majd én elintézem.
STÍLUS, ELEGANCIA, LÓERŐ
- Nem. Tessék! - Gyerünk! Maradj!
Roi!
De csak egy italra.
- Egyre. - Gyerünk!
Jól vagy?
Kicsit hányingerem van.
Jaj, Kei-Kei!
Hé! Hogy haladtok?
Megérkeztünk!
Az alagút akkor lesz kész, ha elérünk egy téglafalig,
amely elvisz a célunkig.
Az aukciósházig.
És mi az a fal?
Az épület támfala.
Betörjük, hogy bejuthassunk.
Nem a páncélajtón át megyünk be a páncélterembe.
Hátul jutunk be.
Erre senki sem számít.
Ahhoz, hogy elérjük a páncélterem hátsó részét,
először egy légkamrába és egy gépterembe jutunk,
ahol csövek, elosztók, elektromos vezetékek és szennyvízcsövek vannak.
Odabent egy betontömbökből álló fal előtt találjuk magunkat,
amely a páncélterem előtermét őrzi.
Elvágjuk a tömböket összetartó vasakat.
De azt a betontömböt még nem távolítjuk el. Miért nem?
Mert ebben az előteremben van két kamera, melyek jelet küldenek
a biztonsági őrök monitorjaira.
A két őr azt teszi majd, mint amikor nincs árverés. Unatkozik.
Az egyik a recepción fog ülni.
A másik a páncélteremmel szemben, a pincében.
És ekkor látni fogjuk, hogy milyen zseniális ez a rablás.
Akkor nyitjuk ki a páncéltermet, amikor üres. Hát nem remek ötlet?
Így több esélyünk lesz.
Három percre el kell csalnunk az őröket a monitorok elől.
Minimum annyi idő kell a kamerák feltörésére.
És hogy csináljuk?
Egy figyelemelterelő akcióval.
Így alaposan meg kell ismernünk a biztonsági őr barátainkat.
Minden mozdulatukat tanulmányozzuk, de mindenekelőtt
biztonsági őrök életének legfontosabb elemét.
Hogy mit vacsorázik.
Szeretnék rendelni két pepperonis családi pizzát.
Nyolc körül ételt rendelnek a recepcióról.
- Halló? - Ma milyet eszünk?
Pepperonisat.
- Pizza. - Főleg pizzát.
A gépházban hozzáférünk a telefonkábelekhez,
amiket addigra Keila már feltört.
- Halló? Miben segíthetek? - Üdv!
Szeretnék rendelni két pepperonis családi pizzát.
- És két sört. - Milyen címre?
Chez Viénot aukciósház.
Turenne utca 14.
Köszönöm. Viszhall!
Köszönöm.
Ekkor kezdődik az előadás.
A gépházban berendezünk egy „tiszta területet”.
Ott vesszük le a poros, koszos ruhánkat,
és vesszük fel a tiszta ruhát.
Ruha és kesztyű nélkül senki sem mehet be az előterembe.
Ha ujjlenyomatot, sárfoltot, szempillát hagytok ott a DNS-etekkel,
a terv fuccsba megy.
Minden időt a felkészülésre használunk.
De főleg arra...
Másfél órát késtél.
...hogy felhúzzuk az őröket.
Hideg kaja.
Ezen van padlizsán. Ráadásul hideg.
Téves rendelés.
Miért nem családi pizzák?
Limonádé?
Ezek húznak fel a legjobban, ha éhesek vagyunk.
Ezt ki nem fizetem.
Nem fizeted ki?
De kifizeted, mielőtt visszamész az állatkertbe.
Hallottad, patkányfejű?
És ha a pizzakihordó nem beszéli jól a nyelvet, sőt, öntelt, bunkó,
és őrült az ábrázata...
- Quoi? - „Quoi? Quoi?”
Lenyeltél egy kacsát?
Hívni fogja a társát, és mi pontosan ezt akarjuk.
Gyere fel! Van egy kis gond.
Gond? Miféle gond?
Amint az őr elhagyja a helyét, kezdődik az előadás második felvonása.
Készen állunk.
Pontosan három percünk lesz cselekedni.
Az kevés. Kockázatos.
Ahol te kockázatot látsz, ott én izgalmat és adrenalint.
Jó, Alain, indulok.
- Most. - Ekkor...
a buldózer eltávolítja a betontömböt, akár egy kirakós darabját.
És bemegyünk az előterembe.
A kamerák rögzítenek titeket.
És Bruce...
Hívtad a majmod, hogy megvédjen?
...a harcos pizzafutár szerepében elintézi, hogy az őrök ne lássanak.
Hé! Ne érj hozzám!
Értesz? Ou je te parle en chimpanzé ?
Ott egy ajtó.
Igen. Ez a mi gyenge pontunk.
Ha valaki kinyitja, cseszhetjük.
Sosem lehet irányítani a rablás minden részét.
Két és fél perc.
Minél több időt kell nyerned.
Alain!
Dobd el a gumibotom!
Amíg Bruce időt nyer,
Keilával semlegesítjük a kamerákat.
Világosíts fel a technológiai részletekkel kapcsolatban!
Az előterem a legbiztonságosabb.
Ott van a biztonsági rendszer merevlemeze.
Feltöröm mind a négy kamerát.
Recepció.
Mi van? Akkor fizettek?
Előterem.
NINCS JEL
- Bajt keresel? - Nem éri meg.
Állj!
Kilencven másodperc.
A terem előcsarnoka.
NINCS JEL
- Elég! - Fizettek?
És a páncélterem.
- Nem láttam a kábelt. - Elszállt az összes kamera.
Hé! Jól vagy?
És amikor végre megkapod a megérdemelt ütést,
ráharapsz a pezsgőtablettára, és habozni kezd a szád,
mint valami őrült vadállatnak.
- És ha mentőt hívnak? - Vagy a rendőrséget?
Mit mondanának? „Megvertünk egy pizzakihordót,
mert a kaja hideg volt, és agyi sérülés miatt rohama van”?
Előbb megpróbálják újraéleszteni.
Alain! Hozz egy párnát! Siess!
Egy perc, 15 másodperc!
Rövidzárlatot okoztam.
Nyugi! Keresd meg a biztosítékot, és hidald át!
Nem látom. Nem látom!
Nyisd ki a fekete dobozt!
Hol a kiégett biztosíték?
Egy perc.
- Megtaláltam! - Túl sok a biztosíték. Mennünk kell!
Ha elmegyünk, elkapnak. Nincs jel a monitorokon.
Hozz egy kanalat!
Gyerünk!
Nyisd ki! Gyerünk!
Ötven másodperc.
Gyerünk!
Harminc.
Gyerünk!
Ez az.
NINCS JEL
Vizet!
Gyerünk!
Tizenöt másodperc. Gyerünk már, baszki!
NINCS JEL
Gyerünk! Kelj fel!
Nagyszerű. Gyerünk! Kelj fel!
- Gyerünk! - Kelj fel!
Öt másodperc. Azonnal ki kell mennetek!
Fogd be, Roi!
Most!
Itt a pénz.
- A pizzáért. - Gyerünk!
Gyerünk!
Nincs több idő.
Ki kell mennetek.
- Menj! Befejezem. - Megvan.
Ha feltörtük a monitorokat,
és megvan a távirányítás, a lehető leggyorsabban ki kell mennetek.
Menj ki!
Őrület!
Nyomás!
A buldózer visszahelyezi a helyére a betontömböt.
Ha minden jól megy, Keila átveszi a teljes kamerarendszer irányítását.
És akkor készen állunk majd
a csodás bűvésztrükk második felvonására.
Hogy nyissunk ki egy páncéltermet, melynek 25 centis acélfala van?
És a legfontosabb: észrevétlenül,
hogy ki-be járhassunk, mint egy ötcsillagos hotel forgóajtóján.
David Copperfieldhez méltó mutatvány.
A feliratot fordította: Kertai Eszter Réka