Ar tu fotografavai mane?
Aš…
- Man atrodo, kad fotografavai. - Atsiprašau.
Tik jūsų siluetą vandenyno fone.
Siluetą?
Tikrai?
Taip. Aplink jus matėsi saulės lankas.
Juk žinai, kad čia Viduržemio jūra?
Sakei, vandenynas.
Bet čia jūra.
Žinau, kad čia jūra.
Papasakok man daugiau apie…
tą saulės lanką.
Tai buvo lyg kokia aura.
Aura?
Taip.
Ir tau patiko ta aura?
Taip.
- Tau ji pasirodė graži, toji aura? - Taip.
Ar labai graži?
Labai.
Labai graži.
Tos auros nuotraukos…
ką tu su jomis darysi?
Žiūrėsi į jas?
Žiūrėsi į auras?
Aš noriu valgyt.
Nori valgyt?
Galima žuvų pirštelių?
Nori žuvų pirštelių? Ar tikrai nenori makaronų?
Noriu žuvų pirštelių.
Žuvų pirštelių? Tu namie valgai žuvų pirštelius.
- Negi nenori spagečių? - Ne, noriu žuvų pirštelių.
Gal picą?
Taip, picą.
Gerai? Kokią picą?
Paprastą su sūriu ir pomidorais.
Be grybų? O kaip…
Duokit, padėsiu.
- Tikrai nereikia. Štai. - Ne, man nesunku.
Ačiū. Mano rankos išties užimtos.
Kuo tu vardu, bičiuli?
Nikolas.
Nikolas. Kiek tau metų?
Ketveri.
Ketveri? Kiek daug.
- Ne, nedaug. - Daug.
Ne, nedaug.
Žinoma, kad daug. Žiūrėk, čia vienas, ir tai yra mažai.
Čia du, jau daugiau.
Čia trys, ir tai yra daug.
Bet čia yra ketur, ir tai yra labai daug.
Žiūrėk, čia vienas, ir tai yra mažai.
- Čia du ir jau daugiau. - Taip?
Čia trys, ir tai yra…
Daug.
- Taip. Čia trys… - Taip.
…ir tai yra daug.
Čia yra keturi. Labai daug.
- Dieve mano. - Taip.
Beveik visą naktį nemiegojai,
jauteisi smaugiama naujai išnirusių seniai užkastų prisiminimų.
Galiausiai užmigai 4.30 val. ryto.
Pabudai su įsitikinimu, jog privalai
apginti savo šeimą.
Atstatyti pusiausvyrą.
Taip. Žinoma.
Darau, ką galiu, bet sakau tau, kad tai neatneš naudos
bendraujant su Bendruomenių rūmų iždo komitetu.
Taip, keistas klausimas.
Žinoma, kad noriu ir toliau vadovauti fondams.
Ką? Tai ne nuo tavęs priklauso.
Šį sprendimą turi priimti
šeimos dauguma, ir jį turi patvirtinti Fondas.
Prisimeni, kad vakar
vos nepasakei visko Robertui,
ir lieki patenkinta, kad nepasakei.
Gerai.
Jis mano, kad yra stiprioji pusė, bet taip nėra.
Jūs susipažinote, kai jis ką tik buvo baigęs universitetą.
Jis buvo dvejais metais jaunesnis už tave.
Drovus,
ir dėl to atrodė dar jaunesnis.
Tavyje jis pažadino globėjišką instinktą.
Gerai, nešauksiu, jei tu nešauksi.
Tas šūdžius metė ragelį.
- Hugas? - Taip, tas netikėlis
grasinasi perkelti šeimos labdaros lėšas į kitą firmą.
- Ne itin broliška. - Todėl, kad jis man pusiau brolis.
Liaukis. Jis garsiai loja, bet nekanda, mielasis.
Taip, bet bėda ta, jog jam lojant
ima kiauksėti likę šeimos nariai.
Sušikta čihuahua gauja.
Supranti, jiems nepelno įmonės ir labdaros fondai
tėra tik priemonės išvengti mokesčių.
Jie nesuvokia, kad privalo daryti, ką reikia…
- Tu žinai, ką darai, ir… - …antraip…
Taip, žinau.
Ką, jei pagaminsiu šįvakar vakarienę?
Labai miela, kad siūlai,
bet tu išties nerimauji dėl tos knygos, todėl nereikia.
Dėl jos? Nieko tokio.
- Tikrai niekis. Nesąmonė. - Ar tikrai?
Taip. Užbėgsiu trumpam į darbą,
grįšiu, apsitvarkysiu čia truputį,
o tada nupirksiu produktų ir pagaminsiu tavo mėgstamą jūrų liežuvio meunière.
Gerai. Tai skamba gana skaniai, blemba.
Galim mažumėlę pašėlti
ir išgerti tą butelį Puligny-Montrachet, kurį padovanojo Rodžeris.
Gerai. Lekiu.
Kažkam reikia suvaldyt tuos viauksinčius Pomeranijos špicus.
- Ar pasiėmiau savo raktus? - Tavo kišenėje, mielasis.
Santuoka – jautrus reikalas.
Ne tik tavo santuokos, bet visų.
Reikia išlaikyti pusiausvyrą,
ir tu manai, kad tau tai pavyksta.
- Atsiprašau, galite padėti? - Taip.
Žinoma. Ko ieškote?
Taip. Aš ieškau dulkių siurblio.
Ar turite kokių pageidavimų?
Namuose tvarkydavosi mano žmona.
- Ji dabar mirusi, suprantate. - Aš labai apgailestauju.
Jūs labai mielas.
Regis, man reikia kažko lengvo.
Kad toks senis kaip aš galėtų užtempt jį laiptais į antrą aukštą.
Žinoma. Manau, žinau, ko jums reikia.
Prašom čia.
Čia „Dyson“, dulkių siurblių karalius.
Itin galingas. Siurbia stipriausiai iš visų.
Jam lygių rinkoje nėra.
Ir jis lengvas, todėl nesunku bus nešioti aukštyn ir žemyn.
Nuostabu. Tai…
Savitas aparatas, tiesa?
Jis geriausias. Revoliucinė technologija.
- Nepigus, žinoma. - Ir kiek?
299 svarų.
Nežinau. Man gal geriau tiktų toks,
kuris primintų mano senąjį modelį.
Kažkoks… panašus į šį.
Taip, „Hoover Breeze Evo“.
Mažiau galingas. Bet neblogas, kaip už tokią kainą.
Gal aš tiesiog… O, varge. Tikrai sunkesnis, tiesa?
Aš abejoju, ar man pakaks jėgų,
žinot, užsinešt jį laiptais.
Spėju…
Gal būtų geriau koks neelektrinis?
Koks „Bissell“, ar taip jie vadinami?
Kur braukai jais per grindis, o ten tokie ritiniai surenka dulkes…
Štai. Taip. Kaip šis?
Ar jūsų bute storas kilimas?
Ne bute, o name.
Namas su terasa ir sodu, ir…
Pas jus kilimai ar danga? Ar plikos grindys?
Pirmam aukšte medinės grindys ir keli kilimai.
Antrame daugiausia kilimai. Ką manote?
Jums puikiai tiks bet kuris.
O kuo šie du skiriasi?
Ne, jų negalima lyginti.
Vienas „Maserati“, o kitas „Toyota Camry“.
Aš neturiu automobilio.
Noriu pasakyt, kad jie abu atliks tą patį darbą,
tik vienas – geriau.
Ką jūs rinktumėtės manimi dėtas?
„Dyson“.
Eksperto žodis.
Nenusivilsite. Tikrai vertas savo kainos.
Pastebėjau, jog jis ėmė nekantrauti.
Kas jam sukėlė nerimą?
Tikrai ne senis, negalintis išsirinkti dulkių siurblio.
Jums pristatyti namo?
Ar tai kainuos?
Ne, pirkinius už daugiau nei 50 svarų pristatome nemokamai.
Kaip miela.
Norite, kad pristatytų, ar pasiimsit pats?
Būtų geriau, kad pristatytų.
Jūsų vardas, pavardė?
Džozefas Teodoras Konradas Korzeniovskis.
Galite pasakyti paraidžiui?
D-Ž-Ó-Z-E-F-A-S.
Su akūtu virš O raidės.
Kas yra akūtas?
Akūtas yra dešininis kirčio ženklas,
jis pasviręs dešinėn, o ne kairėn, kaip kairinis.
Kaip, pavyzdžiui, à propos.
Aišku. Taip. Gal galite užrašyti?
Ir dar reikia jūsų adreso.
Pasakiau jam Džozefo Konrado tikrą vardą ir pavardę.
Jis, žinoma, nežino, kas tas Džozefas Konradas,
bet tai privers jį įrašinėti daugiau raidžių
ir galbūt dar labiau nervintis.
Čia L ar S?
K.
NIKOLUI RAVENSKROFTUI
Kaip mokėsite?
Jei galima, norėčiau atsiskaityti kredito kortele.
O gal vis tik man geriau pirkti tą antrąjį siurblį?
Sakiau jums, šis dulkių siurblys nuostabus.
- Tiesiog aš… - Atsiprašau?
Aš abejoju. Kaip tai pasakyti?
Kaip pensininkui, man gana brangu.
- Bet… - Aš atsiprašau.
Aš nemanau, kad jį pirksiu.
Atleiskite, kad persigalvojau.
Jūs man labai padėjote. Tikiuosi, neiššvaisčiau jūsų laiko.
Ačiū.
Tikėjaus, kad jis bent mėgins
įkalbėt mane pirkti tai, ko man nereikia,
bet jis beviltiškas.
Tuščia vieta.
Jis bus lengvas grobis.
Labas rytas, Ketrina. Sveikinu su apdovanojimu.
Ačiū, Džode.
- Labas rytas, Ketrina. - Džisu.
Kaip pavyko?
Neblogai.
Žinau, tau tai nepatinka.
Sveikinu, Ketrina.
Ačiū, Meg.
Krūva atvirukų.
- Jas atsiuntė iš viršaus. - Kokios gražios.
Dar šampano atsiuntė.
Ar čia tas apdovanojimas?
O, taip.
- Galiu palaikyti? - Taip. Žinoma. Jis sunkus.
- Sveikinu, Ketrina. - Ačiū.
Sveikinu, Ketrina.
Noriu pamatyt Saimono veidą,
kai jis pamatys apdovanojimą.
Kaip persikraustymas?
Kažkaip.
Spėju, tas kraustymasis baigiasi tik tada, kai išsikraustai kitur.
- Kavos? - Prašyčiau.
- Šaunuolė, Kete, beje. - Ačiū, Saimonai.
Tai kas toliau?
Kai kas nori kurti meninį filmą pagal mano dokumentinį.
- Taip. Filmą. - Tai…
- tai puiku. Taip. - Tiesa?
- Taip. - Nors nemanau, kad amerikiečiams
mūsų internatinių mokyklų kultūra pasirodys artima.
- Nemanau. - Taip.
Taip, bet jie kviečia Džodę Foster.
- Aišku. - Taip.
Džodė puiki.
- Tiesa? - Taip.
Jei norėsi pakalbėti, duok žinoti…
- Žinoma. - …nes turėjau patirties
su kai kuo iš kino pramonės.
- Taip, žinau. - Gerai.
- Ačiū, Saimonai. - Prašom, Kete.
Tai tiesa? Meninis filmas?
Ne. Tiesiog norėjau pamatyt jo reakciją.
Tu nepakenčiama.
Tiesa?
Štai jūsų nuotraukos, negatyvai ir USB atmintukas.
Tikėjausi, kad laboratorija atsisakys gaminti kopijas
dėl nuotraukų turinio,
bet jie nepratarė nė žodžio.
ROBERTUI RAVENSKROFTUI ASMENIŠKAI IR SKUBIAI
Susirinkau savo amuniciją.
Beliko numesti granatą.
Paspauskite čia. Gerai?
- Geros dienos, pone. - Geros dienos.
Tu žinai, kad apie įvykius,
įkvėpusius šią knygą, žinojo vos saujelė žmonių,
ir tu kaltini save,
kad netyrei šios istorijos su tokiu pat užsidegimu,
kaip būtum tyrusi bet kokią kitą istoriją.
KAS ŽINO POLICIJA
LIUDININKAS - PADAVĖJAS
TĖVAS = MIRĘS MOTINA - MIRUSI?
Su Nense Brigstok susitikai tik kartą prieš dešimt metų,
ir dabar manai, jog turbūt neįvertinai jos stiprybės.
NENSĖ BRIGSTOK
Galbūt toji trapi senyva moteris nugalėjo mirtį
ir dabar ėmėsi tavęs?
- Ponia Brigstok? - Taip.
Aš Ketrina.
- Kavos ar arbatos? - Ne, ačiū.
Užjaučiu dėl netekties.
Nesupratau?
Jūsų vyras…
Laiške jūs rašėte,
- kad mirė jūsų vyras. - Taip. Ačiū.
Taip.
Tai kuo galiu jums padėti?
Ar kada galvojate apie mane?
Nes aš apie jus galvoju kiekvieną dieną.
Nustebau, jog jūs nė sykio nesusisiekėte.
Nepasivarginote ateiti į mano sūnaus laidotuves.
Net gėlių neatsiuntėte.
Taip. Ne.
Taip, atsiprašau dėl to…
Tai mažiausiai, ką galėjote padaryti.
Nors vieną padorų žingsnį.
Jūs pati motina, turite suprasti panašius dalykus.
Aš čia, ponia Brigstok.
Po įvykio policijai sakėte, kad nepažinojote mano sūnaus.
Džonatano.
Bet jūs pažinojote.
Jūs bendravote su juo, tiesa?
Taip.
Tai kodėl melavote? Kodėl nepasakėte tiesos?
Nes maniau, kad iš to nebus naudos.
Naudos? Naudos kam? Jums?
Ne. Naudos visiems.
Aišku, taip. Gyvenimas tęsiasi.
„Jokios atsakomybės“, kaip sako.
Išsisukote. Dar viena paslėpta paslaptis.
- Ne. - Nuo to laiko mano gyvenimas blogėja.
Su kiekviena diena.
Turėjau atsisakyt darbo. Netekau visko.
Taip. Man labai gaila dėl to.
Jei norit pasielgti padoriai,
netylėkite nors dabar,
nes tai galbūt paskutinis jūsų šansas.
Žinote, tai nėra lengva, ponia Brigstok.
Tai labai, labai sudėtinga…
Sudėtinga? Ne, tai nėra sudėtinga.
- Aš mirštu. Mirtinas vėžys. - Aš…
Užjaučiu.
Dabar ne itin sudėtinga, tiesa?
Atleiskite. Nemanau, kad turėčiau…
Nemanau, kad pasakysiu kažką, kas gali padėti jums.
Jūsų sūnaus vardas Nikolas, tiesa?
Taip.
Aš noriu su juo pasimatyti.
Nesupratau?
Noriu pasimatyti su jūsų sūnumi.
- Ne. - Tik kelioms minutėms.
- Ne, atleiskite, negaliu to leisti. - Jūs gal nesuprantate, kodėl.
Jūsų sūnus bėgioja ant žemės, kai manasis pūva po žeme.
Nikolas turi būt dėkingas už gyvybę mano sūnui.
Jis turi žinoti, kad jo gyvo nebūtų, jei ne Džonatanas.
Atleiskite. Klaida buvo čia ateiti.
Jūs nepaprasta.
Kaip miegate naktimis? Kaip galite su savimi gyventi?
Apgailestauju dėl jūsų ligos, bet aš jums negaliu padėti.
- Jis išgelbėjo jūsų sūnų. - Geriau būtų to nedaręs.
Negi jūsų nevargina apsimetinėjimas ta, kuria nesate?
Taip, žinoma. Bėkit. Nagi.
Nensė Brigstok mirė 2011 m.
- Liko tik jos vyras. - Ne, jos vyras miręs.
PONIA BRIGSTOK ŠVENČIA 20 MOKYTOJAVIMO METŲ
Ne, jis gyvas.
Styvenas Brigstokas, 77-erių metų amžiaus.
Kembridžo diplomas, mokytojas, dabar pensijoje. Gyvena Londone.
Turi jo kontaktus?
- Štai. Adresas ir telefono numeris. - Ačiū.
Dar el. paštu tau išsiunčiau.
Tik nekontaktuok su juo.
Tik noriu žinoti, ką jis veikia pastaraisiais porą metų.
Tai kokia čia istorija?
STYVENAS BRIGSTOKAS PEDOFILAS?
Dar nežinau.
Greičiausiai niekis. Tiesiog… Ačiū, Džisu.
- Ačiū. - Prašom.
Dabar tavo grėsmė turi vardą ir veidą.
Tu valdai procesą.
Tu vėl susitelkusi.
Vėl jautiesi saugi,
bet supranti, kad turi pasiekti Styveną Brigstoką,
kol jis nepridarė rimtos žalos.
ROBERTAS LAUKIU VAKARIENĖS
Durys užsidaro.
Sveiki, Vilties fondas, Džanisė klauso. Kur nukreipti jūsų skambutį?
VILTIES LABDAROS FONDAS
Atleiskite.
Taip. Kuo galiu padėti?
Turiu perduoti šitą Robertui Ravenskroftui.
Galėjote palikti apačioje, registratūroje.
Taip, žinau, bet jis to laukia,
ir man paliepta
perduoti jam kuo saugiau.
- Aš perduosiu jo sekretorei. - Ačiū.
Liftas leidžiasi žemyn.
Durys užsidaro.
- Sveikas, Reksai. - Sveika, Ketrina.
- Kaip jūrų liežuvis? - Puikiai. Ką tik plaukiojo.
Puiku. Paimsiu dvi. Ačiū.
Gerai. Ar išpjaut filė?
Ne. Tik nupjaukit galvas.
- Gerai. - Ačiū.
Santykių su Robertu pradžioje
jūs dviese lankėtės Paryžiuje.
Le Sant-Louis restorane
valgėte jūrų liežuvio meunière, ir jam labai patiko.
Tu nesi atsidavusi virėja, bet tą receptą išmokai.
Ir gamini šią žuvį kaskart,
kai abu su Robertu norite prisiminti laimingesnius, lengvesnius laikus.
Turiu keliauninką.
- Įdėti galvas? - Ne. Pasilikite.
- Atiduokit jas Emai. - Būtinai. Ačiū.
- Iki. - Gerai. Iki.
Robertai.
Čia jūsų bylos, o čia jums perdavė.
Sakė, kad laukėte šito.
Ačiū. Padėk ant stalo.
Dar ko reikės, Robertai?
Nieko. Gero vakaro, Emile.
Ačiū. Jums irgi, Robertai.
Palik duris atviras, jei gali.
Taip.
Robertas vadovauja įmonei,
veikiančiai kaip skėtinė bendrovė nevyriausybinėms organizacijoms,
daugelį kurių įkūrė jo šeima dėl labdaros ir prestižo,
o taip pat tam, kad apeitų pinigų plovimo įstatymus.
„VISAI SVETIMAS ŽMOGUS“ E. D. PRESTONAS
Emile!
- Robertai? - Atleisk, Emile.
Iš kur tai?
Kažkas paliko registratūroje.
- Kas? - Džanisė sakė, kažkoks senukas.
Jis sakė, kad jūs laukėte to voko. Daugiau nieko nepasakė.
O kaip jis atrodė?
Sakė, truputį gauruotas, neprisižiūrėjęs, bet mandagus.
Jis tik atėjo, paliko voką ir išėjo.
- Yra problemų? - Ne.
Viskas gerai. Ačiū. Iki rytojaus.
- Gero vakaro, pone Ravenskroftai. - Gero vakaro. Ačiū.
Durys užsidaro.
Jis atpažįsta viešbutį, kuriame fotografuota,
bet jo žvilgsnį prikausto Ketrina.
Veidas, be abejonės, jos.
Tačiau išraiška jam nepažįstama.
Ši Ketrina nuotraukose nėra jo žmona.
O, varge.
Ši jauna moteris skęsta aistroje,
nežabotai atsidavusi malonumui.
Toks jos išgrynintas seksualumas jam nepažįstamas.
Jis negali atpažint nei šios Ketrinos,
nei keisto jaudulio, išnyrančio iš po skausmo ir pykčio.
Mamai skambini kiekvieną savaitę.
Nors pastarieji pokalbiai buvo kiek skuboti bei nedėmesingi,
ir tu jauti, jog ji verta daugiau.
Tavo motina ėmė painioti datas, laikus,
bet kol kas nerimui priežasčių nėra.
Alio?
Mama. Sveika.
Kaip tavo savaitė?
Smagiai. Ačiū.
Gana ramiai, bet maloniai.
Kada grįžot iš atostogų?
Jau seniai.
Po to mes ne sykį matėmės.
- Ar buvai aplankyti Emos naujagimės? - Taip. Jie atvažiavo manęs paimti.
Labai malonūs.
- Labai mielas kūdikėlis. Šypsosi. - Tikrai?
Kaip Nikui sekasi darbe?
Manau, jam patinka.
Taip, tikrai.
Fantastiška. Jis labai protingas berniukas.
Atleisk, kad jau dvi savaites neužsuku.
Visko labai daug. Tas kraustymasis ir visa kita.
Nekvailiok. Juk buvai pas mane prieš dvi dienas.
Labai smagu buvo pasimatyti vakar.
Ne, mama. Aš nebuvau pas tave daugiau nei dvi savaites.
Žinai, mes su Robertu persikraustėme kitur.
Nežinojau.
Mes gyvenam kitur.
Klausyk, gal susitikime pietų visa šeima,
įkalbėsiu, kad Nikas tave paimtų.
Ne, nereikia manęs paimti, Ketrina. Atvažiuosiu autobusu.
Gerai. Pakalbėsim apie tai.
Kaip Alina? Ar ji viskuo rūpinasi?
Ji nuostabi.
Gerai. Gal nori, kad ji dažniau ateitų?
Žinai, gal kasdien, darbo dienomis?
O Dieve, ne.
Mes kartu sėdim ir žiūrim TV.
Sofa po jos kvepia kariu.
- Vadinasi, tu jai patinki. - Ji miela.
Gerai, mama. Einu toliau ruošt vakarienės ir…
- Paskambinsiu tau, gerai? - Gerai, dukrele.
- Aš tave myliu. Taip. Iki. - Iki. Sėkmės. Iki.
Tu supranti, kad lengvas tavo mamos nuosmukis kelia tau nerimą.
Kol kas dar neįvardintą, bet palaipsniui vis labiau pasireiškiantį.
VAKARIENĖ SEPTINTĄ. LABAI SKANI! XXX
Robertas žino, kada tai fotografuota.
Jų kelionės į Italiją metu.
Jis pamena, kad išvyko anksčiau.
Jam teko anksčiau išskristi namo…
KETRINA VAKARIENĖ SEPTINTĄ! LABAI SKANI! XXX
…o Ketrina su Nikolu liko.
- Alio? - Nikai. Labas, čia tėtis.
Labas.
Klausyk, ar tu jau vakarieniavai?
Ne.
Aš užsuksiu pas tave,
nueisim kartu pavalgyt.
Ilgai teko dirbti ir labai išalkau.
Neilgam.
Nueisim į aludę prie tavęs. Ji man net pakeliui.
Mama tavęs ieško, beje.
Taip, žinau. Žinau.
Kalbėjau su ja, viskas gerai.
Tai iki greito, sūnau.
Gerai.
VAKARIENĖ PARUOŠTA? XX
Robertas neatsakė nei į tavo skambučius, nei į žinutes.
Tai neramina tave. Jis net nepaskambino atsiprašyti.
Tu manai, kad jis elgiasi savanaudiškai. Negalvoja apie tave.
Jautiesi įskaudinta.
JAU 7.45
GALĖJAI ĮSPĖTI X
Ketrina klysta.
Pastarąsias dvi valandas Robertas galvojo tik apie ją.
Prieš pažintį su Ketrina
Robertas nebuvo itin patyręs sekso srityje.
Nors jie apie tai nekalbėjo…
KETRINA KAS YRA?
…jis visad įtarė, kad Ketrina buvo labiau patyrusi nei jis.
Dėl to jis nuolat jausdavosi nesaugus.
- Eime? - Aš dar nesusiruošiau.
Nieko tokio. Užeisiu ir palauksiu.
Sėskis. Nieko nėra.
Butas dvokia žole.
Robertas nebuvo čia
nuo tada, kai jiedu su Ketrina atvežė Nikolą prieš tris mėnesius.
Jam šis butas bjaurus,
tačiau iš studentų gal ir neverta tikėtis ko nors kito.
Tik kad Nikolas nėra studentas.
Robertas sau neprisipažįsta,
bet jis jaučiasi nusivylęs Nikolu.
Jis save tikina, kad jo sūnus turėjo didelį potencialą,
ir jį užlieja pykčio Ketrinai banga.
Tai jos kaltė.
Jai visad labiau rūpėjo jos darbas ir jos malonumai,
o ne sūnus.
O dabar ji išgujo Nikolą iš namų.
Įtikino Robertą,
kad savarankiškas gyvenimas bus Nikolasui į naudą.
Nagi, sūnau. „Montpelier“?
Jie gamina tuos kiaulienos žandų kroketus, kuriuos mėgsti.
Gali palaukt čia, aš greitai.
Neskubėk, bičiuli.
Įdomu, kokios ten perspektyvos.
Būtų fantastiška ilgai likti šiame darbe
ir užsidirbti daugiau pinigų.
Tai puiku.
Nežinau. Galbūt.
Manau, kad man patiktų kokios
vadybininko pareigos ar panašiai.
Jie man pateikė tokį kaip ir penkerių metų planą.
Po mėnesio, sakė, apmokymas pasibaigs,
tada aš gausiu darbuotojo procentus ir panašiai.
Sakau, būtų smagu, tiesa?
Taip, tai fantastiška.
O kaip reikalai su butu?
Kad pastaruoju metu nedaug ten būnu.
- Kodėl? - Susipažinau su mergina
ir daug laiko praleidžiu pas ją.
Papasakok man apie ją.
Kad nėr ką pasakoti.
Manau, mamai ji nepatiktų.
Ji čia niekuo dėta, tiesa? Noriu pasakyt, kad ne jai spręsti.
Taigi, ši mergina, kokia ji?
Mes norim kažkur išvykt šią vasarą,
tik nežinau, ar man pakaks pinigų.
Kur vyksit?
Kur nebrangu.
Gal į Maljorką ar Ispaniją.
Gal į Italiją?
Gal. Ar ten yra paplūdimių?
Taip, žinoma, kad yra.
Prisimeni mūsų atostogas ten, kai buvai mažas?
- Ne. - Tau buvo maždaug penkeri.
Įpusėjus atostogoms, man teko išskrist namo dėl darbo.
Palikau jus su mama vienus.
- Kaip per miglą. Nepamenu. - Taip. Jūs likot kelioms dienoms.
Mane žiauriai graužė sąžinė tuo metu.
Nederėjo man palikt tavęs vieno su mama.
Nesmerk savęs dėl to, tėti, aš nė nepamenu.
Ne, bet aš žiauriai blogai dėl to jaučiuosi.
Ar tikrai nepameni?
Ar mama ten susitikinėjo su kokiais draugais?
Aš sakau tau, neprisimenu.
Nusivežk savo merginą ten, kur gražu. Aš tau padėsiu.
Aš norėčiau, bet mamai tai nepatiks.
Ji sako, kad turiu pats tvarkytis, tai prieštarauja taisyklėms.
Eina ji velniop.
Ačiū tau.
- Nori kito? - Ne, man jau gana.
Jis nepateisinamai šlykštus.
Gerai. Aš tuoj.
Kas nutiko?
Mielasis?
O Dieve.
Atnešė man į kontorą.
Kas jas siuntė?
Nežinau.
Kas dar jų turi?
Aš nežinau.
Nežinai?
Jos gali pasklist po visą internetą. Sėskis.
Pažiūrėk į jas.
Kas jas tau davė?
Pažiūrėk į jas.
Prašau, aš tik…
Pažiūrėk atidžiai.
Prašau, Robertai. Aš tau viską paaiškinsiu.
Mielasis, prašau, liaukis.
Kaip tu galėjai?
Man labai gaila.
O Dieve, derėjo tau pasakyti.
Kas ten vyko?
Tai ne tai…
Tai buvo taip seniai. Aš…
Puikiai žinau, kada tai vyko. Aš miegojau su tavim toje lovoje.
Taip, žinau. Derėjo tau pasakyti.
Kiek pamenu, mes beveik nesimylėjome ten.
Todėl ir nupirkau tau šiuos prakeiktus apatinius.
Robertai, liaukis. Aš viską pasakysiu, jei klausysi.
- Viskas aišku. - Aš papasakosiu, jei klausysi.
Po tų atostogų…
Leisk man pasakyti, Ketrina.
Grįžus iš tų atostogų
tu man pasakei, kad nori grįžt į darbą.
- Taip. - Taip. „Man depresija.
Ilgiuosi darbo. Aš nebežinau, kas esu.“
Sušiktas melas.
Tau nusibodo būt mama. Tau nusibodo būt mano žmona.
- Ne. - Ne, tau buvo nuobodu,
- tau trūko dėmesio. - Ne, Robertai, tai ne…
Dievas žino, kiek buvo kitų vyrų.
Visos tos prakeiktos kelionės darbo reikalais.
Ne, Robertai, prašau.
Nenuostabu, kad kai tik norėdavau su tavim mylėtis, tau užeidavo migrena.
Žinau. Atleisk man.
- Ne todėl, kad nenorėdavau. - Manęs tau neužtekdavo.
Ne, užtekdavo. Tikrai. Užtekdavo, mielasis.
Derėjo man klausyt, ką šeima sakė. Jie mane įspėjo dėl tavęs, blemba!
Mielasis, prašau, liaukis. Paklausyk manęs, mielasis.
Paklausyt tavęs?
Aš nenorėjau, kad tada išvyktum ir paliktum mus vienus.
Pameni?
Aš prašiau tavęs neskristi. Atidėti darbą,
o ne mus su Niku.
Pameni? Aš nenorėjau likti viena. Aš norėjau…
Tu neįtikėtina. Dabar nori pasakyt…
- Ne. Aš norėjau būt su… - Sakai, kad tai mano kaltė.
- Ne. - Nes tu nuolat auka,
tiesa?
Taip, aš esu. Aš…
Ne. Tu manai, kad gali viską pateisinti, tiesa?
Tu gali visais manipuliuoti,
o pati apsimesti sušikta šventąja Ketrina.
Nebūk žiaurus.
Aš žiaurus? Ketrina.
Ar tai ilgai truko?
- Ne. - Kas jis?
Jis…
- Noriu žinoti, kas jis toks buvo. - Prašau, mielasis.
Koks padavėjas italas?
- Ne. - Ar koks kekšinas poilsiautojas?
- Koks alkanas paauglys? Lengva auka. - Ne.
Ar gal britas turistas su „viskas įskaičiuota“?
- Truputis saulės, alaus… - Ne.
…ir dulkina pirmą pasitaikiusią.
Bet jie bent jau atostogauja be vaikų.
Žinau. Bet tai nebuvo kaip tai.
O kaip tai buvo? Nes jis fotografavo Niką.
Mūsų sūnus ten buvo. Mūsų sūnus.
- Žinau. Atleisk man. Atleisk. - Kaip tu galėjai su juo taip elgtis?
Man tai – viena, bet jam?
Nenuostabu, kad jis su tavim nešneka.
Nenuostabu, kad jis į tave nė nežiūri.
Ar dėl to, ką jis matė?
- Ne. - Jis tai matė?
Ar jis girdėjo?
Ne, Nikas nieko negirdėjo. Prisiekiu.
Aš pasirūpinau, kad jis nieko negirdėtų ir nematytų.
Fantastiška. Tikra metų motina.
Papildykim tavo apdovanojimų eilę.
Esu šūdina motina. Pati žinau.
Bet jis nieko negirdėjo. Jis nieko nežino.
Jis perskaitė tą knygą, Ketrina.
Taip, žinau, bet jis nesieja jos su manim.
- Na ir neįtikėtina tu. - Taigi…
Ar jis ją parašė?
Ką? Negirdžiu tavęs.
- Jis negalėjo. - Tai kas tada?
Aš nežinau.
- Jo tėvas, manau. - Jo tėvas?
Taip. Manau, kad jo tėvas.
Dieve brangus. Jis buvo dar vaikas, tiesa?
Kiek jam buvo metų?
Jis negyvas. Jis mirė.
Štai kodėl man nieko nesakei.
Manei, kad niekas nieko nesužinos.
Ne, aš maniau, kad pati tai pamiršiu.
- Tai ir bandau tau pasakyti. - Manei, išsisuksi.
Aš negaliu. Prašau, mielasis. Maldauju.
- Aš noriu tau pasakyti. - Tu manei, kad išsisuksi.
Prašau, neišeik. Aš tau viską papasakosiu.
- Prašau. - Neliesk manęs, Ketrina.
Prašau, Robertai, neišeik. Prašau, pasilik. Nepalik manęs.
- Aš tiesiog perskaitysiu knygą. - Mielasis. Prašau tavęs.
Sakiau, neliesk manęs!
Gerai. Atleisk man.
Robertai, maldauju, nepalik manęs.
Neišvažiuok.
Robertai! Prašau, nereikia…
Tai ne tai, ką manai, mielasis!
PAGAL RENĖ NAIT ROMANĄ
ŠANTI ŠANTI ŠANTI
Išvertė Egidija Namavičė