Vai tu mani fotografēji?
Es…
- Manuprāt, tieši to tu izdarīji. - Atvaino!
Bet tu biji tikai siluets uz okeāna fona.
Siluets?
Tiešām?
Jā. Tev apkārt bija saules maliņa.
Tu zini, ka šī ir Vidusjūra?
Teici, ka tas ir okeāns.
Bet tā ir jūra.
Es zinu, ka jūra.
Nu, pastāsti man par to…
to saules maliņu, ko minēji.
Tā bija kā aura.
Aura?
Jā.
Un tev šī aura patika?
Jā.
- Tu domāji, ka tā ir skaista - šī aura? - Jā.
Cik skaista?
Ļoti.
Ļoti skaista.
Tās fotogrāfijas ar šo auru…
Ko tu ar tām darīsi?
Vai tu uz tām skatīsies?
Vai skatīsies uz aurām?
Man gribas ēst.
Tev gribas ēst?
Varu dabūt zivju pirkstiņus?
Gribi zivju pirkstiņus? Esi drošs, ka negribi makaronus?
Gribu zivju pirkstiņus.
Zivju pirkstiņus? Zivju pirkstiņi tev ir mājās.
- Negribi spageti? - Nē, gribu zivju pirkstiņus.
Ko tu teiktu par picu?
Jei, pica!
Tā derēs? Kāda pica?
Parasta pica ar sieru un tomātiem.
Bez sēnēm? Kā būtu ar…
Ļauj man!
- Ai, tiešām nevajag. - Nē, es labprāt.
Paldies. Man burtiski ir pilnas rokas.
Kā tevi sauc, draugs?
Nikolass.
Nikolass. Cik tev gadu?
Četri.
Četri? Tas ir ļoti daudz.
- Nē, nav. - Nē, ir gan.
Nē, nav.
Protams, ir. Re! Šis ir viens, un tas ir maz.
Šis ir divi, un tas ir vairāk.
Šis ir trīs, un tas ir daudz.
Bet šis ir četri, un tas ir ļoti daudz.
Šis ir viens, un tas ir maz.
- Šis ir divi, un tas ir vairāk. - Jā.
Šis ir trīs, un tas ir…
Daudz.
- Jā. Šis ir trīs… - Jā.
…un tas ir daudz.
Šis ir četri - ļoti daudz.
- Ak dievs! - Tieši tā.
Lielāko nakts daļu biji nomodā.
Tevi žņaudza tikko uzjundītās atmiņas.
Tu beidzot aizmigi puspiecos no rīta.
Tu pamosties ar pārliecību, ka tavai prioritātei jābūt -
pasargāt ģimeni.
Atgūt līdzsvaru.
Jā. Labi.
Es daru, ko varu, bet saku: tad mūsu stāvoklis
Apakšpalātas Finanšu komitejas acīs būtu sliktāks nekā tagad.
Jā, dīvains jautājums.
Protams, gribu turpināt pārvaldīt fondus.
Nu… Ko? Tas nav atkarīgs no tevis.
Tāds lēmums būtu jāpieņem
ģimenes vairākumam, un būtu jāsaņem trasta apstiprinājums.
Tu domā par vakardienu,
kad gandrīz Robertam visu izstāstīji, un esi priecīga, ka to neizdarīji.
Labi.
Viņš domā, ka stiprais ir viņš, taču tā nav.
Jūs iepazināties, kad viņš tikko bija pabeidzis studijas.
Viņš par tevi ir divus gadus jaunāks.
Viņš bija kautrīgs,
tāpēc izskatījās vēl jaunāks, nekā bija.
Un tev uzreiz bija sajūta, ka viņš ir jāaizsargā.
Labi - es nekliegšu, ja nekliegsi tu.
Tas draņķis tikko nometa klausuli.
- Vai tas bija Hjūgo? - Jā, tas nekam nederīgais ķēms
draud nodot ģimenes labdarības fondus citai firmai.
- Nav pārāk brālīgi. - Tāpēc, ka viņš ir mans pusbrālis.
Neiespringsti! Viņš parasti rej, bet nekož.
Jā, bet lieta tāda, ka viņa riešana
liek vaukšķēt arī pārējai ģimenei.
Sasodītais čivavu bars.
Redzi, viņu uztverē visas tās NVO un labdarības fondi
ir tikai veids, kā dabūt nodokļu atvieglojumus un izlikties zaļiem.
Viņi nesaprot, ka viņiem tiešām jāstrādā…
- Tu zini, ko dari, un… - …citādi… Jā.
Jā, zinu.
Šodien pagatavošu vakariņas.
Ļoti jauki, ka to piedāvā,
bet tu biji tik ļoti satraukta par to grāmatu, tāpēc nevajag.
Ak tas. Nieks vien.
- Tiešām nieks. Muļķības. - Esi droša?
Jā. Es aizbraukšu mazliet pastrādāt, tad atgriezīšos un mazliet piekārtošu,
tad nopirkšu produktus un pagatavošu sole meunière, kas tev tā garšo.
Labi. Tas tiešām izklausās sasodīti gardi.
Un varam būt mazliet nerātni
un izdzert to Puligny-Montrachet pudeli, ko uzdāvināja Rodžers.
Labi. Jāskrien.
Kādam ir jāsavalda tie vaukšķošie punduršpici.
- Vai es atslēgas paņēmu? - Tev kabatā, dārgais.
Laulība ir trausla.
Ne vien tavējā, bet visas laulības.
Tajās jāuztur līdzsvars,
un tu domā, ka tev ir izdevies savu laulību noturēt sliedēs.
- Atvainojiet! Vai varat man palīdzēt? - Jā.
Protams. Ko vēlaties?
Jā. Es meklēju putekļsūcēju.
Vai zināt, kādu vēlaties?
Nu, par mājsaimniecību lielākoties rūpējās mana sieva.
- Nu viņa ir mirusi, redziet. - Man ļoti žēl.
Esat ļoti laipns.
Pieņemu, ka man vajag vieglu,
lai tāds vecs vīrs kā es varētu to uznest un nonest pa kāpnēm.
Protams. Domāju - man ir tieši tas, ko meklējat.
Lūdzu, nāciet līdzi!
Šis ir Dyson - putekļsūcēju karalis.
Superjaudīgs. Faktiski - sūc nepārspējami.
Nekas spēcīgāks tirgū nav pieejams.
Un tas ir diezgan viegls, tāpēc to būs viegli nēsāt pa kāpnēm.
Brīnišķīgs. Nu, tā ir…
neparasta mašīna, vai ne?
Augstākās klases. Revolucionāra tehnoloģija.
- Attiecīgi arī maksā, protams. - Cik?
299 mārciņas.
Nezinu. Es domāju, ka man labāk derētu
tāds, kas vairāk līdzinās manam vecajam modelim.
Kaut kas… tāds.
Jā. Hoover Breeze Evo.
Daudz mazāka jauda. Saprātīga cena.
Vai drīkstu… Ak vai! Šis ir daudz smagāks, vai ne?
Es nezinu, vai man pietiks spēka tikt ar to galā
pa tām kāpnēm.
Tā varētu būt…
Varbūt labāks būtu tāds, kam nevajag elektrību?
Bissell. Vai tā tos sauc?
Ar rullīšiem, kas savāc putekļus, kad tie brauc pāri…
Jā. Tur jau tas ir. Jā. Kāds būtu tas?
Cik biezs jums dzīvoklī paklājs?
Tas nav dzīvoklis, bet māja.
Tā ir rindu māja ar dārzu un…
Mīkstais grīdas segums vai paklājs? Vai kailas grīdas?
Lejā ir koka grīdas un arī mīkstais segums.
Augšā ir lielākoties segums. Ko teiksiet?
Derēs gan viens, gan otrs.
Nu, ar ko tie atšķiras?
Nē, tie nav salīdzināmi.
Viens ir Maserati, otrs - Toyota Camry.
Man nav mašīnas.
Es gribu teikt: tie abi dara vienu un to pašu,
tikai viens to izdara labāk.
Kuru jūs ņemtu manā vietā?
Dyson.
Uzticēšos speciālistam.
Nenožēlosiet. Ir tās naudas vērts.
Es nevarēju nepamanīt viņa nepacietību.
Kas viņu tik ļoti satrauca?
Skaidrs, ka ne jau vecs vīrs, kas nezina, kuru putekļsūcēju pirkt.
Gribat, lai to piegādā?
Vai tad būs dārgāk?
Nē. Pasūtījumiem virs 50 £ piegāde ir par brīvu.
Cik jauki!
Tad ar piegādi, vai ņemsiet līdzi?
Piegāde ļoti noderētu.
Kā jūs sauc, lūdzu?
Jozefs Teodors Konrāds Kožeņovskis.
Vai varat nosaukt pa burtiem?
J-O-Z-E-F-S.
Ar akūtu virs "o".
Kas ir akūts?
Akūts liecas pa labi
pretstatā gravim, kas liecas mazliet pa kreisi.
Kā virs "a" franču "à propos".
Nuja. Jā. Labāk uzrakstiet pats!
Un savu adresi, lūdzu.
Pateicu viņam Džozefa Konrada īsto vārdu.
Ne tāpēc, ka viņš zinātu, kas Džozefs Konrads bija,
bet viņa īstais vārds liktu viņam rakstīt vairāk burtu
un pūlēties tos iespiest atvēlētajā vietā.
Vai tas aiz "s" ir "l"?
Tas ir "k".
NIKOLASAM REIVENSKROFTAM
Kā maksāsiet?
Ja drīkst, es gribētu par šo maksāt ar kredītkarti.
Vai esat pārliecināts, ka man nevajag to otru aparātu?
Jau teicu - domāju, ka pērkat lielisku aparātu.
- Vienkārši es… - Ko, lūdzu?
Es neesmu pārliecināts. Kā lai pasaku?
Tā ir liela nauda cilvēkam ar manu pensiju.
- Bet… - Es ļoti atvainojos.
Es nedomāju, ka varu to atļauties.
Atvainojiet, ka pārdomāju.
Bijāt ļoti izpalīdzīgs. Ceru, ka neesmu izniekojis jūsu laiku.
Paldies.
Cerēju, ka viņš varētu mēģināt
mani pārliecināt nopirkt ko nevajadzīgu,
bet viņš bija bezcerīgs.
Tukša vieta.
Viņš būs pavisam viegls ķēriens.
Labrīt, Ketrin! Apsveicu ar balvu.
Paldies, Džodij.
- Labrīt, Ketrin! - Džisū!
Kā gāja?
Tīri labi.
Zinu - tev pasākumi nepatīk.
Apsveicu, Ketrin.
Paldies, Mega.
Tev ir daudz apsveikuma kartīšu.
- Tās atnesa no augšas. - Cik skaistas!
Atsūtīja arī šampanieti.
Vai tā ir tā balva?
Jā.
- Drīkstu paturēt? - Jā. Protams. Smaga.
- Apsveicu, Ketrin. - Paldies.
Apsveicu, Ketrin.
Gribu redzēt Saimona seju,
kad viņš ieraudzīs šo balvu.
Kā veicas ar pārvākšanos?
Nu, veicas.
Pārvākšanās laikam īsti nekad nebeidzas, līdz ir jāpārvācas atkal.
- Kafiju? - Lūdzu.
- Labi pastrādāts, Ketij, ja kas. - Paldies. Paldies, Saimon.
Tad ko tagad?
Nu, kāds manu doķeni grib pārvērst par mākslu.
- Jā. Par filmu. - Tas…
- Tas ir lieliski. Jā. - Vai ne?
- Jā. - Lai gan diez vai amerikāņiem
būs pilnībā izprotama internātskolu kultūra.
- Diez vai. - Jā.
Jā, bet viņi grib, lai tur spēlē Džodija Fostere.
- Skaidrs. - Jā.
Džodija ir lieliska.
- Vai ne? - Jā.
Ja gribi par to parunāt, padod ziņu…
- Noteikti. - …jo man ir pieredze
ar dažiem no tiem kino ļaudīm.
- Jā, es zinu. - Labi.
- Paldies, Saimon. - Katrā laikā.
Vai tā ir taisnība? Filmas adaptācija?
Nē. Tikai gribēju redzēt viņa seju.
Tu esi briesmone.
Vai ne?
FOTOGRĀFIJU ATTĪSTĪŠANAS SPECIĀLISTI
Te būs jūsu bildes, negatīvi un zibatmiņa.
Biju gatavs tam, ka laboratorija atteiksies izgatavot kopijas
fotogrāfiju atklātā satura dēļ,
bet viņi neteica ne vārda.
ROBERTAM REIVENSKROFTAM PERSONISKI UN STEIDZAMI
Munīcija man bija.
Tagad tikai granāta bija jāaizmet.
Jā, labi. Tad noklikšķiniet uz tās! Ja?
- Visu labu, ser! - Visu labu!
Tu zini, ka tikai daži cilvēki
varētu zināt par notikumiem, kas iedvesmojuši šo grāmatu,
un tu sev pārmet,
ka neesi veikusi tikpat cītīgu izpēti, kā būtu to darījusi,
ja strādātu pie jebkura cita stāsta.
KAS ZINA POLICIJA
LIECINIEKS - VIESMĪLIS
TĒVS = MIRIS MĀTE - MIRUSI?
Nensiju Brigstoku tu esi satikusi tikai vienreiz - pirms desmit gadiem.
Un tu domā, ka viņas spēku, iespējams, esi novērtējusi par zemu.
NENSIJA BRIGSTOKA
Varbūt tā vārgā, vecā sieviete bija uzveikusi nāvi
un nu uzbrūk arī tev.
- Brigstokas kundze? - Jā.
Esmu Ketrina.
- Gribat tēju vai kafiju? - Nē, paldies.
Izsaku jums līdzjūtību.
Ko, lūdzu?
Jūs… Jūsu vīrs…
Jūs vēstulē man rakstījāt,
- ka jūsu vīrs ir miris. - Jā. Paldies.
Jā.
Un… kā varu jums palīdzēt?
Vai jūs kādreiz par mani domājat? Jo es par jums domāju katru dienu.
Biju pārsteigta, ka jūs nesazinājāties.
Jūs pat nepapūlējāties atnākt uz mana dēla bērēm.
Jūs pat neatsūtījāt puķes.
Jā. Nē.
Jā. Es atvainojos.
Tas bija mazākais, ko varējāt darīt. Tā piedienētos pēc tā, kas notika.
Arī jūs esat māte. Jums to vajadzētu saprast.
Tagad esmu te, Brigstokas kundze.
Kad tas notika, jūs policijai teicāt, ka iepriekš manu dēlu neesat satikusi.
Džonatanu.
Bet jūs bijāt.
Jūs bijāt viņu satikusi, vai ne?
Jā.
Tad kāpēc melojāt? Kāpēc nepateicāt taisnību?
Vienkārši nelikās, ka tas ko palīdzēs.
Palīdzēs? Palīdzēs kam? Jums?
Nē. Visiem.
Skaidrs, jā. Par to vairs nedomājāt.
Brīva kā putns, kā mēdz teikt.
Tikāt cauri sveikā. Tikai kārtējais noslēpums.
- Nē. - Mana dzīve kopš tā brīža ir nožēlojama.
Ikkatru dienu.
Man bija jābeidz strādāt. Es zaudēju visu.
Jā. Man žēl, ka tā.
Tāpēc, ja gribat rīkoties godprātīgi,
labāk izstāstiet visu tagad,
jo tā droši vien būs jūsu pēdējā iespēja.
Jums jāsaprot, ka tas nav viegli, Brigstokas kundze.
Patiesībā tas ir ļoti sarežģīti…
Sarežģīti… Sarežģīti? Nē, nē. Tas nav sarežģīti.
- Es mirstu. Neārstējams vēzis. - Man…
Man ļoti žēl.
Tad nav tik sarežģīti, vai ne?
Es atvainojos. Diez vai man vajadzētu…
Diez vai es varu pateikt ko tādu, kas jums palīdzēs.
Jūsu dēlu sauc Nikolass, vai ne?
Jā.
Es gribu viņu satikt.
Ko, lūdzu?
Es gribu satikt jūsu dēlu.
- Nē. - Tikai uz īsu brītiņu.
- Nē. To es neatļaušu. - Jūs noteikti saprotat, kāpēc.
Jūsu dēls skraida apkārt pa zemi, bet manējais trūd apakšā.
Nikolass par savu dzīvību ir parādā manam dēlam.
Viņam jāzina, ka bez Džonatana viņa te nebūtu.
Atvainojiet! Man nevajadzēja šurp nākt.
Jūs esat nepārspējama.
Kā naktī varat gulēt? Kā spējat ar sevi sadzīvot?
Man ļoti žēl, ka esat slima, bet es nevaru jums palīdzēt.
- Viņš izglāba jūsu dēlu. - Kaut tā nebūtu bijis!
Vai nav nogurdinoši - izlikties par tādu, kāda neesat?
Jā, tieši tā. Skrieniet prom! Aiziet!
Nensija Brigstoka nomira 2011. gadā.
- Pēc viņas palika tikai vīrs. - Nē. Vīrs ir miris.
BRIGSTOKAS KUNDZE SVIN 20 GADUS SKOLOTĀJAS AMATĀ
Nē, pavisam dzīvs.
Viņu sauc Stīvens Brigstoks. 77 gadus vecs.
Pensionēts skolotājs. Izglītojies Kembridžā. Dzīvo Londonā.
Vai tev ir viņa kontaktinformācija?
- Šeit. Adrese un telefona numurs. - Paldies.
Nosūtīju tos tev arī pa e-pastu.
Nesazinies!
Es tikai gribu zināt, ko viņš ir darījis pēdējos pāris gadus.
Par ko ir stāsts?
STĪVENS BRIGSTOKS PEDOFILS?
Vēl nezinu.
Droši vien nekā tur nav. Vienkārši… Paldies, Džisū.
- Paldies. - Lūdzu.
Nu tu zini, kāda tavam draudam ir seja un vārds.
Tu esi pārņēmusi šī procesa vadību.
Esi atguvusi spēju koncentrēties.
Tu atkal jūties droši…
bet tu saproti, ka tev jātiek Stīvenam Brigstokam klāt,
pirms viņš var nodarīt ko ļaunu.
ROBERTS NESPĒJU SAGAIDĪT VAKARIŅAS
Durvis aizveras.
Labdien! Te Cerība. Runā Dženisa. Ar ko jūs savienot?
LABDARĪBAS FONDS CERĪBA
Atvainojiet!
Jā. Kā varu pakalpot?
Jā. Man ir paciņa Robertam Reivenskrofta kungam.
Varējāt to atstāt lejā, reģistratūrā.
Jā, es zinu, bet viņš to gaida.
Un man lika
pārliecināties, ka viņš to tiešām saņem.
- Pateikšu viņa sekretārei. - Paldies.
Lifts brauc lejā.
Durvis aizveras.
- Čau, Reks! - Čau, Ketrin!
- Kāda ir jūrasmēle? - Šodien lieliska. Vēl peld.
Brīnišķīgi. Es ņemšu divas. Paldies.
Labi. Vai gribi, lai izfilēju?
Nē. Tikai nocērt galvas!
- Labi. - Paldies.
Savu attiecību sākumposmā
jūs ar Robertu devāties ceļojumā uz Parīzi.
Restorānā uz Senluija salas
jūs abi baudījāt sole meunière, kas viņam ļoti garšoja.
Ar gatavošanu tu neaizraujies, bet to recepti esi iemācījusies.
Tu to gatavo ik reizi,
kad gribi, lai jūs ar Robertu atsauktu atmiņā laimīgākus, vieglākus laikus.
Man te ir ceļotājs.
- Vai galvas vispār ņemsi? - Nē. Paturi!
- Atdod Emmai! - Labi. Paldies.
- Uz redzi! - Labi. Atā!
Robert!
Šīs ir tās lietas, ko tev vajadzēja, un šo pirmīt atnesa.
Teica, ka tu to gaidot.
Paldies. Noliec uz galda, lūdzu!
Vēl ko, Robert?
Nē. Tas viss. Jauku vakaru, Emilij!
- Paldies. Tev arī, Robert. - Atstāj durvis vaļā, ja neiebilsti.
Jā.
Roberts vada uzņēmumu,
kas ir kā jumts daudzām NVO.
Daudzas no tām ir dibinājusi viņa ģimene labdarības nolūkos un prestižam,
bet arī kā instrumentu, lai apietu naudas atmazgāšanas novēršanas noteikumus.
PILNĪGS SVEŠINIEKS E. DŽ. PRESTONS
Emilij!
- Robert? - Atvaino, Emilij!
No kurienes šis uzradās?
Kāds atstāja reģistratūrā.
- Kurš? - Dženisa teica - vecs vīrs.
Viņš teicis, ka tu to gaidot. Neko citu neteica.
Un šis vīrs - kā viņš izskatījās?
Viņš esot izskatījies mazliet noplucis, nekopts, bet bijis pieklājīgs.
Viņš neuzkavējās - atstāja aploksni un devās prom.
- Ir kāda problēma? - Nē.
Viss kārtībā. Paldies. Līdz rītam!
- Arlabvakaru! - Arlabvakaru! Paldies.
Durvis aizveras.
Viņš atpazīst viesnīcu, kur fotogrāfijas ir uzņemtas,
bet nespēj novērst acis no Ketrinas.
Seja, bez šaubām, ir viņas,
taču izteiksme viņam ir sveša.
Šī fotogrāfiju Ketrina nav viņa sieva.
Ak kungs!
Šī ir jauna sieviete, kas vai sprāgst no iekāres
un baudā ir pilnīgi aizmirsusies.
Viņas seksualitāte vistīrākajā formā, bet šķirti no viņa.
Šo Ketrinu viņš nepazīst,
tāpat kā savu uzbudinājumu, kas paslēpies zem satraukuma un sāpēm.
Tu nekad nepalaid garām iknedēļas zvanu mātei.
Pēdējā laikā gan šīs sarunas ir bijušas sasteigtas un paviršas,
un tu jūti, ka viņa ir pelnījusi ko vairāk.
Tava māte ir sākusi jaukt datumus un laikus,
bet ne tā, lai par to satrauktos. Pagaidām.
Hallo!
Mamm! Kā tev iet?
Kāda bija šī nedēļa?
Laba. Paldies.
Klusa, zini, bet ļoti jauka.
Kad atgriezies no atvaļinājuma?
Jau sen.
Kopš tā laika esam jau daudzreiz tikušās.
- Vai biji apraudzīt Emmas mazuli? - Jā. Viņi atbrauca man pakaļ.
Bija ļoti laipni.
- Burvīga meitiņa. Visu laiku smaida. - Ak tā?
Un kā Nikam pa darbu?
Jā. Jā, viņam tas patīk… man šķiet.
Jā, tiešām.
Fantastiski. Viņš ir tik gudrs zēns.
Atvaino, ka pēdējās pāris nedēļas neesmu aizbraukusi.
Gāja diezgan traki. Zini, ar pārcelšanos un visu.
Nerunā niekus! Tu biji pirms divām dienām.
Man bija prieks vakar tevi satikt.
Nē, mamm. Neesmu pie tevis bijusi divas nedēļas.
Mēs ar Robertu pārcēlāmies.
Es nezināju.
Pārcēlāmies uz citu māju.
Klau, varbūt mēs varētu sarīkot ģimeniskas pusdienas.
Es varētu pasaukt arī Niku un aizbraukt tev pakaļ.
Nē, tev nav jābrauc man pakaļ, Ketrin. Varu aizšaut ar autobusu.
Labi. Nu, par to vēl parunāsim.
Kāda ir Alīna? Vai viņa visu izdara?
Viņa ir brīnišķīga.
Labi. Vai gribi, lai viņa nāktu biežāk?
Varbūt katru darbdienu?
Ak dievs, nē! Nē.
Mēs kopā sēžam un skatāmies teļļuku.
Kad viņa aiziet, dīvāns joprojām ož pēc karija.
- Nu, tad tu viņai tiešām patīc. - Viņa ir lieliska.
Labi, mamm. Es labāk pievērsīšos vakariņām un…
- Bet drīz piezvanīšu. Ja? - Labi, dārgā.
- Mīlu. Jā. Atā! - Atā! Laimīgi! Atā!
Tu zini, ka negribi domāt par savas mātes pakāpenisko norietu.
Vēl nenosaukts vārdā, tas pamazām kļūst redzams.
VAKARIŅAS BŪS 7. ŅAMMĪGI! XXX
Roberts zina, kad šīs fotogrāfijas ir uzņemtas.
Tas noticis ceļojuma laikā uz Itāliju.
Viņš atceras, ka pats visas brīvdienas tur nepavadīja.
Viņš bija aizlidojis agrāk…
KETRINA VAKARIŅAS BŪS 7. ŅAMMĪGI! XXX
…atstājot Ketrinu un Nikolasu tur.
- Hallo! - Nik! Čau! Te tētis.
Sveiks!
Paklau, vai esi ēdis?
Nē.
Es piebraukšu un aizvedīšu tevi vakariņās.
Man bija vēlu jāstrādā, un esmu izbadējies.
Tas būs ātri.
Aiziesim uz to krodziņu, kas tev tuvumā. Tas iznāk man pa ceļam.
Starp citu, tevi meklē mamma.
Jā, es zinu. Zinu.
Es ar viņu runāju. Nav jāuztraucas.
Tad drīz tiksimies, puika!
Labi.
VAKARIŅAS GATAVAS? XX
Roberts uz taviem zvaniem un īsziņām nav atbildējis.
Tas tevi uztrauc. Viņš pat nav piezvanījis, lai atvainotos.
Tu domā, ka viņš ir egoistisks. Ka viņš nemaz nedomā par tevi.
Jūties sāpināta.
IR JAU 7.45
VARĒJI MAN IEPRIEKŠ PAZIŅOT X
Ketrina kļūdās.
Pēdējās divas stundas Roberts nav darījis neko citu kā domājis par viņu.
Pirms iepazīšanās ar Ketrinu
Robertam nebija lielas seksuālās pieredzes.
Un, lai gan viņi to nekad neapsprieda…
KETRINA KAS PAR LIETU?
…viņš vienmēr baidījās, ka Ketrina ir vairāk pieredzējusi nekā viņš.
Tā dēļ viņš vienmēr jutās nedroši.
- Ejam? - Es vēl neesmu gatavs.
Nekas. Uziešu un pagaidīšu.
Piesēdi! Te neviena nav.
Dzīvoklis smird pēc zāles.
Roberts tur nav bijis,
kopš viņi ar Ketrinu pirms trim mēnešiem palīdzēja Nikolasam tur ievākties.
Šī vieta viņam šķiet pretīga,
bet viņš spriež, ka nekas cits nav gaidāms dzīvoklī, kas pilns ar studentiem.
Vienīgi Nikolass nav students.
Roberts to neatzītu,
bet viņš jūt dziļu vilšanos par to, par ko Nikolass ir kļuvis.
Viņš sev stāsta, ka agrāk viņa dēlam bija liels potenciāls,
un izjūt jaunu dusmu vilni pret Ketrinu.
Tā ir viņas vaina.
Viņai vienmēr pirmajā vietā bija darbs un pašas izklaides,
bet dēls tika atstāts novārtā.
Un nu viņa Nikolasu ir atgrūdusi.
Viņa pārliecināja Robertu,
ka patstāvība viņam nāks par labu.
Nu, vecīt! Uz Montpelier?
Tur ir tās cūkas vaigu kroketes, kas tev garšo.
Vari pagaidīt ārā. Es tūlīt būšu.
Vari nesteigties.
Jā, nez cik tālu vari tikt?
Nē, tas būtu fantastiski, ja man būtu tas darbs
un es varētu nopelnīt vairāk.
Lieliski.
Nezinu. Varbūt.
Domāju, ka es gribētu sasniegt
tādu kā vadītāja statusu un tādas lietas.
Viņi man ir iedevuši tādu kā plānu, zini, tādam piecu gadu periodam.
Šķiet, pēc viena mēneša - viņi teica - apmācība būs cauri,
un tad es sākšu saņemt darbinieku labumus un tādas lietas.
Tāpēc, zini, tas būtu forši, vai ne?
Jā. Tas ir fantastiski.
Un kā iet pa dzīvokli?
Pēdējā laikā es tur uzturos maz.
- Kāpēc? - Esmu iepazinies ar vienu meiteni
un diezgan daudz laika pavadu pie viņas.
Pastāsti man par viņu!
Nav nekā daudz, ko stāstīt.
Diez vai mammai viņa patiktu.
Viņai ar to nav nekāda sakara. Kas viņa ir, lai tevi nosodītu?
Šī meitene… Kāda viņa ir?
Nu, mēs ceram, ka vasarā kaut kur aizbrauksim,
bet nezinu, vai man izdosies sagrabināt naudu.
Uz kurieni brauksiet?
Uz kādu lētu vietu.
Varbūt uz Maļorku vai Spāniju.
Ko teiksi par Itāliju?
Varbūt. Vai tur ir jaukas pludmales?
Jā, protams, ir.
Vai neatceries tās brīvdienas, ko tur pavadījām, kad biji mazs?
- Nē. - Jā, tev bija kādi pieci gadi.
Man darba dēļ bija jāatgriežas agrāk.
Atstāju jūs ar mammīti vienus.
- Kā pa miglu. Īsti ne. - Jā. Tas bija tikai uz dažām dienām.
Toreiz es par to jutos ļoti slikti.
Man nevajadzēja atstāt tevi vienu pašu ar mammīti.
Tev nav jājūtas par to slikti, tēt, jo es neatceros.
Nē, bet es jūtos… Jūtos ļoti slikti.
Vai tiešām neatceries?
Vai mammīte tur nesatika kādu draugu?
Es taču saku! Es neatceros.
Tev vajadzētu draudzeni aizvest uz kādu ļoti jauku vietu. Es tev palīdzēšu.
Tas būtu jauki, bet mammai nepatiks.
Viņa saka: tas ir pret noteikumiem un man jātiek galā pašam.
Tad piekās viņu!
Paldies.
- Gribi vēl vienu pudeli? - Nē, man pietiek ar šo.
Tas ir nepiedodami briesmīgs.
Labi. Tūlīt būšu atpakaļ.
Kas notika?
Dārgais?
Ak dievs!
Tās atnesa uz biroju.
Kurš tās atsūtīja?
Es nezinu.
Kam vēl tās ir?
Es nezinu.
Tu nezini?
Drīz ar tām varētu būt pilns internets. Apsēdies!
Apskaties!
Kurš tev tās iedeva?
Apskaties!
Lūdzu, es tikai…
Apskaties rūpīgi!
Lūdzu, Robert! Es varu paskaidrot.
Es tikai… Dārgais, lūdzu, beidz!
Kā tu varēji?
Man ļoti žēl.
Ak dievs! Vajadzēja tev izstāstīt.
Kas tieši notika?
Tas nav tā…
Tas bija tik sen. Es…
Es ļoti labi zinu, kad. Es biju tajā guļamistabā kopā ar tevi.
Jā, zinu. Vajadzēja izstāstīt.
Cik atceros, tolaik mēs pārāk bieži nemīlējāmies.
Tieši tāpēc es tev nopirku to apakšveļu.
Robert, izbeidz! Es tev izstāstīšu, bet tikai, ja tu klausīsies.
- Nu viss top skaidrs. - Ja tu klausīsies.
Tieši pēc tām brīvdienām…
Tieši pēc tām… Ļauj man runāt, Ketrin!
Tieši pēc tām nolādētajām brīvdienām
tu man pateici, ka gribi atgriezties darbā.
- Jā. Nu, es… - Jā. "Esmu nomākta.
Man pietrūkst darba. Vairs nezinu, kas esmu."
Tie bija meli.
Tev bija garlaicīgi būt mātei, būt precētai ar mani.
- Nē. - Tev bija garlaicīgi,
- un gribēji, lai tev pievērš uzmanību. - Nē, Robert. Tas nav…
Dievs zina, cik viņu bijis.
Visi tie sasodītie komandējumi.
Nē, nē. Robert, lūdzu!
Nav brīnums, ka tev vienmēr ir migrēna, kad gribu ar tevi seksu.
Zinu. Man žēl.
- Ne tāpēc, ka es negribētu. - Ar mani tev nav pieticis.
Nē, nē. Ir pieticis, dārgais.
Vajadzēja klausīt manai ģimenei. Viņi mani par tevi brīdināja.
Dārgais, lūdzu, izbeidz! Kaut tu manī paklausītos, dārgais!
Klausīties tevī?
Es negribēju, ka tu mūs tur atstāj.
Vai tu to atceries?
Es lūdzu tevi nebraukt - neatgriezties darbā,
neatstāt Niku un mani.
Atceries? Es negribēju būt viena. Es gribēju būt…
Tu esi nepārspējama. Saki, ka tā ir…
- Nē. Es gribēju būt… - Tu saki, ka tā ir mana vaina.
- Nē, nē. - Protams, tu vienmēr esi upuris, vai ne?
Nu, jā. Es esmu. Es…
Nē. Tu tiešām domā, ka vari attaisnot visu, ja?
Tu vari ar visiem apkārt vienkārši manipulēt
un pati izturēties kā svētā, bļāviens, Ketrina.
Neesi nežēlīgs!
Es… Nežēlīgs esmu es? Ketrin!
Un vai tas turpinājās?
- Nē. - Kurš tas bija?
Viņš…
- Gribu zināt, kurš tas bija. - Lūdzu, dārgais!
Kāds itāļu viesmīlis?
- Nē. - Vai tas bija brīvdienu kniebiens?
- Kā nogribējusies tīne. Pa fikso. - Nē.
Vai kā britu tūriste kompleksajā ceļojumā.
- Mazliet saules, pāris aliņu… - Nē.
…un var ņemt, kas grib.
Protams, parasti viņām līdzi nav bērnu, vai ne?
Es zinu. Bet tas nebija tā.
Nu, kā tad tas bija? Jo viņš fotografēja Niku.
Tur bija mūsu dēls. Mūsu dēls.
- Es zinu. Man žēl. Man ļoti žēl. - Kā tu varēji viņam to nodarīt?
Viena lieta ir to nodarīt man, bet viņam?
Nav brīnums, ka viņš ar tevi nerunā.
Ka nespēj uz tevi pat paskatīties.
Vai tā dēļ, ko viņš redzēja?
- Nē. Nē. - Vai viņš to redzēja?
Vai dzirdēja?
Nē, Niks neko nedzirdēja. Es zvēru.
Es parūpējos, lai viņš neko nedzirdētu un neredzētu.
Fantastiski! Tu esi gadsimta labākā māte.
Pieliekam to pie tavām pārējām balvām?
Esmu draņķīga māte. Es zinu.
Bet viņš neko nedzirdēja. Viņš neko nezina.
Viņš ir izlasījis šo grāmatu, vai ne, Ketrin?
Jā, es zinu. Bet viņš nav to sasaistījis.
- Tu esi nepārspējama. - Tāpēc…
Vai to sarakstīja viņš?
Ko? Es nedzirdu.
- Viņš nevarētu. - Tad kurš?
Es nezinu.
- Domāju - viņa tēvs. - Viņa tēvs?
Jā. Domāju, ka viņa tēvs.
Ak kungs! Viņš vēl bija bērns, ja?
Cik vecs viņš bija?
Viņš ir miris. Viņš nomira.
Tāpēc tu man to nestāstīji.
Domāji, ka esi izsprukusi sveikā.
Nē, es domāju, ka spēšu to aizmirst.
- To es tev mēģinu pateikt. - Domāji, ka esi izsprukusi.
Es vienkārši nespēju. Lūdzu, dārgais! Lūdzu!
- Es gribu izstāstīt. - Domāji, ka esi izsprukusi.
Lūdzu, neaizej! Es visu izstāstīšu.
- Lūdzu! - Nepieskaries man, Ketrin!
Lūdzu, Robert! Neaizej! Lūdzu, paliec! Neatstāj mani!
- Nekas. Es vienkārši palasīšu grāmatu. - Dārgais! Lūdzu.
Teicu: nepieskaries man!
Labi. Man ļoti žēl.
Robert, lūdzu, neatstāj mani!
Neatstāj!
Robert! Lūdzu, ne…
Nav tā, kā tu domā, dārgais.
PĒC RENĒ NAITAS ROMĀNA ATRUNA MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte