Моля те, Робърт.
КАТРИН
СЛУЧАЕН НЕПОЗНАТ
Разкарай се.
Разкарай се!
Да не изпуснем изложбата на Рембранд,
както стана с Полък и Моне.
А другия месец излиза новият филм на Алмодовар.
Казват, че съдбата чука на вратата.
Не е вярно.
Кой може да е в неделя?
Съседите, да мрънкат за пушека.
Няма ли да видиш кой е?
Сега.
Съдбата не чака да й отвориш.
Тя не иска позволение.
Нахълтва без предупреждение
и сграбчва безпощадно цялото ти същество.
- Господин Бригсток? - Да.
Може ли да влезем?
Нанси.
Стивън?
От полицията са тук, поканих ги в дневната.
Свали това.
Да?
Аз съм инспектор Дъгинс, а това е полицай Дейвис.
- С какво да помогнем? - Бихте ли седнали?
Имате син, Джонатан, на 19 години. Обикалял е Италия?
Да, в Италия е, вчера получихме картичка.
Съжалявам да го кажа, но Джонатан е загинал при инцидент вчера.
Много съжаляваме.
Какъв инцидент?
Удавил се е.
Искате ли чай?
Станало е във Форте дей Марми.
- Инцидент? - Да, италианската полиция го потвърди.
Налага се да заминете за Италия да разпознаете тялото.
Най-близкото летище е в Пиза.
Италианските власти няма да предадат тялото,
докато не бъде разпознато.
Може да не е Джонатан и да има грешка.
Съжалявам, г-жо Бригсток, но няма грешка.
Италианските колеги са прегледали вещите му.
- Чантата му била на плажа. - Може да е била задигната.
Намерили са паспорта му. Съжалявам, но със сигурност е вашият син.
За да предадат тялото, трябва да го разпознаете.
После ще може да го репатрирате.
- Има ли кой да иде вместо вас? - Не, няма кой.
Ето ви номера на консулството.
Давам ви и моя, в случай че имате въпроси.
Приемете нашите съболезнования.
Не ни изпращайте.
- Млякото е в повече. - Моля?
Чаят е много разреден.
Ясно.
Съжалявам.
Обадете се, ако имате въпроси.
Джонатан.
В момента абонатът не може да говори.
Оставете съобщение след сигнала.
Робърт, разбирам, че си разстроен.
Моля те да ми се обадиш. Искам да се уверя, че си добре.
Искаш да му обясниш защо не си му казала.
Че не е било заради теб,
а заради тях - заради Робърт, но най-вече заради Никълъс.
Мълчала си, за да го предпазиш,
а Джонатан отнесъл тайната в гроба.
Нямало смисъл и другите да страдат.
Господин и госпожа Бригсток? Здравейте, казвам се Ричард Пъркинс.
От консулството ме изпратиха да ви съдействам в този тежък момент.
С кола съм и когато кажете, тръгваме.
Дайте да ви помогна, госпожо Бригсток. Господин Бригсток?
Добре, елате с мен.
Извинете, че закъснях. Част от магистралата е затворена.
Беше слънчево, сякаш нищо лошо не се е случило.
МЕЖДУНАРОДНИ ПОЛЕТИ
Мъката обрисува всичко в реалните му краски.
Мраморната статуя става просто едно парче камък.
КАТРИН: РОБЪРТ, МОЛЯ ТЕ, ЕЛА СИ.
ТРЯБВА ДА ПОГОВОРИМ. ОБАДИ МИ СЕ.
Майната му.
Робърт осъзнава, че е опасно да шофира за работа.
Още не е изтрезнял.
Може да си извика такси, но решава да хване автобуса.
По закон тялото трябва да се балсамира, преди да се транспортира в чужбина.
Разбирате ли?
Госпожо Бригсток?
- Лицето му не е подуто. - Моля?
Казахте, че се е удавил, но лицето му не е подпухнало.
Няма причина да бъде. Не е престоял дълго във водата.
Какво има на ръката?
Вероятно се е ударил при инцидента.
Госпожо Бригсток?
Господин Бригсток, да тръгваме.
Благодаря.
Най-малкото, което мога да направя, след като ме черпи пица.
Ами ти толкова добре залисваше сина ми, докато си изяде вечерята.
Беше ми приятно, обичам децата.
- Успех в Рим. - Благодаря.
- Приятно пътуване. - Дано да е.
- Тук сме. - Хайде, Никълъс. Съжалявам.
- Благодаря ти. - И аз.
- Сбогом, Джонатан. - Сбогом.
- Джонатан? - Да?
Ще ме изчакаш ли, докато го сложа да си легне?
Заслужаваш питие в знак на благодарност.
Да, мога да почакам.
Супер. Ще ми е приятно в компанията на възрастен.
Изчакай ме на бара, докато го кача горе.
- Супер. Няма да се бавя. - Добре.
Добър вечер.
Робърт не се е качвал в градския транспорт от години.
Той оглежда хората. Обикновено не пътува с такива за работа.
Предполага, че жената работи на смени, за да издържа себе си и семейството си.
Порядъчна жена, която не познава суетата
и няма време за изневери и лъжи.
Той надушва обяда в раницата на мъжа през две седалки.
Предполага, че е строител
и ремонтира дома на някой богат лондончанин.
Дом като неговия,
където с погнуса биха го черпили кафе и пускали да ползва тоалетната.
Той се чуди разсъжденията му расистки ли са, или надменни.
Или и двете.
Смята, че са и двете.
Колко е самонадеян.
И как си въобразява, че е нещо повече от тях.
"Лицемерен глупак", това е самооценката му.
Недоумяваш какво иска Стивън Бригсток.
Извинение ли? Признание за вина ли?
Знаеш, че трябва да се свържеш с него, преди да е станало нетърпимо.
Преди Никълъс да изпита гнева на Стивън Бригсток.
В килера още имах буркани със зимнина от Нанси.
След смъртта й не ги бях отварял.
Пазех си ги за специални случаи.
А днес случаят беше такъв.
Планът ми вървеше по мед и масло.
Изпълнението му ме сближаваше с нея.
Свързахте се с 020-7946-0534.
Стивън и Нанси не са тук, за да ви отговорят,
но можете да ни оставите съобщение с датата, часа
и телефонния си номер, за да ви се обадим.
Приятен ден!
Здравейте.
Това съобщение е за Стивън Бригсток.
Казвам се Катрин Рейвънскрофт.
Прочетох "Случаен непознат".
В книгата се усеща дълбока емоционалност.
Повествованието е пропито с болка,
която не може да се подмине.
Читателят неминуемо е разтърсен от чувствата, въплътени в думи.
Рядкост е за художествено произведение
да извиква такива силни емоции у четящия.
Това е забележителна художествена творба
и ви желая всичко добро.
Смяташ, че постъпи правилно, като му даде обратна връзка.
А това помогна и на теб.
Като написа онези думи и му ги каза, се замисли за неговата болка.
Може би се възстанови някакво равновесие помежду ви.
Дяволът почука на вратата ми.
Разбрала е кой съм.
Очаквах го, но гласът й ме стресна.
Книгата не беше "забележителна творба", както я нарече тя.
Тя отлично знаеше това. Как само иска да ме заблуди!
Внимаваше да не се извини, да не поеме отговорност.
Не ме интересуваше, че разбира болката ми.
Вече бе късно за това. Исках да я изпита.
Да страда по същия начин като мен.
Дългият бял косъм на Нанси беше знак.
Нейното съгласие.
Запитах се с какво още бих могъл да я зарадвам.
"Бъди дързък", казах си.
За това, че ме спря да не удуша сина си.
- Нямаше да го направиш, обичаш го. - Много ми е миличък.
Не се спира на едно място.
"Мамо, ела да видиш."
"Мамо, виж какво мога."
Това ти е приятно.
Много.
Всеки миг с него.
Но ако съм честна, малко ти завиждам.
На мен ли?
Да, но благородно.
Завиждам ти за свободата.
За свободата ми?
Да обикаляш света, да пътуваш.
Да вземаш спонтанни решения.
Да срещаш нови хора.
Да се отдаваш на страстни любовни авантюри на всяко посетено място.
Не е точно така.
Нима не се впускаш в любовни авантюри?
Ами не точно.
Защо?
Пътувах с приятелката си.
Имаш приятелка?
Да.
Къде е тази твоя приятелка?
- Трябваше да се върне в Лондон. - Ясно.
Откога сте заедно?
Не знам. От около година.
А преди нея?
- Какво? - Имал ли си много гаджета?
Не бих казал.
Саша е първата ми сериозна приятелка.
Саша.
Винаги ли си бил верен на Саша?
- Да. - Винаги?
Да.
Стига, нима не си искал да спиш с друго момиче от училище
или с някоя сексапилна французойка, която си видял на опашката за Лувъра?
- Не съм. - А Кейт Мос?
Салма Хайек?
Ами има една.
Коя? Коя ти харесва?
- Кайли? - Кайли Миноуг ли?
- Кайли! Да, тя е сексапилна. - Не знам.
Има красиви устни.
Какво харесваш в нея?
Не знам. Има хубаво тяло.
Май си прав, има хубаво тяло.
Във фантазиите си
какво правиш с Кайли?
- Ами знаеш. - Не знам.
Разни неща.
Какви неща би правил с Кайли?
Целувам я.
- По бузата ли? - Да.
Целувам я и по устата.
Сигурно е приятно.
Какво друго?
Докосвам я.
Къде?
По кожата ли?
Мека ли е?
Мека ли е кожата на Кайли?
Да.
Къде другаде я докосваш?
По лицето.
Само по лицето ли?
По гърдите.
Опипваш гърдите на Кайли?
Как го правиш?
Нежно?
Харесва ли й?
Май да.
Сигурна съм, че й е много хубаво.
Пипаш ли й...
зърното?
Да.
Стискаш ли го между пръстите си?
Да.
Твърдо ли е?
А ти?
Става ли ти твърд, като пипаш зърното на Кайли?
Да.
Тя усеща ли колко ти е твърд?
Да.
Каква късметлийка е Кайли,
че усеща ерекцията ти.
Става късно, ще се връщам в стаята си.
Но много ми се иска да чуя какво още би направил
на Кайли.
Ще отида на рецепцията, защото май забравих ключа си в стаята.
Почакай тук и после иди до тоалетната.
По път ще видиш асансьорите. Харесва ли ти планът?
Добре.
А Никълъс?
Не го мисли, той спи непробудно.
Стая 207.
- Пишете сметката на номера на стаята ми. - Разбира се.
Казвам се Клаудио Браманти, от съда съм.
- Идваме за вещите на Джонатан Бригсток. - На втория етаж.
Тази стая.
- Джонатан е спал тук? - Да, госпожо Бригсток.
Беше му подарък за тринайсетия рожден ден.
Четиринайсетия.
Ти каза, че е малък да му го даваме.
Нанси не беше съгласна да му подарим нож,
но аз исках да спечеля обичта му.
Не бях толкова близък с него, колкото тя.
Кога е пропушил?
Сигурно онова момиче, Саша, го е приучило.
Нанси не одобряваше Саша.
И аз нямаше да искам с Джонатан да се вземат.
Така и не видях фотоапарата, скъп "Никон", подаръка ни за 18-ия му рожден ден.
Допусках, че е бил откраднат от някого в хотела.
Нанси трябва да го е намерила и се чудя кога ли е решила да прояви лентата.
Всичко ли вземаме?
Да, не се тревожи за това, Стивън. Аз ще се погрижа.
- Може ли по-бавно? - Почти стигнахме.
От двайсет минути го слушам.
Няма да умреш, ако пораздвижиш задника си.
Безпокоя се за дробовете си.
- Ще ми докараш удар. - Стига си мрънкал.
Каква е тази самодоволна усмивка?
Ама че си глупак.
- Кретен. - Здрасти, Клеър.
- Здрасти. - Как си?
Добре.
Познай кого ти водя.
Стивън.
Стивън, влез да те запозная с Клеър.
Това е очарователната й книжарница, Клеър е и издател.
- Приятно ми е да се запознаем. - И на мен. Книгата ви ми хареса.
- Наистина ли? - Много.
Препоръчвам я на всеки и доста бройки продадохме.
Стивън настоя книгата му да е изложена в твоята книжарница.
Много държеше да е тук.
Наистина ли? Благодаря.
Може ли да попитам защо?
Ами прочетох доста отзиви за нея
и разбрах, че имате
доста знаменити клиенти, които обичат да четат.
Идват разни хора. Имаме голям късмет.
Може да организираме четене на книгата ви тук.
Миналата седмица четохме Адам Търлуел.
- За мен ще е чест. - Чудесно!
- Не очаквах такъв край. Изненадах се. - Това лошо ли е?
Не, дори се зарадвах, че тя си получи заслуженото, ужасна е.
Такава е.
Извинете, може ли да седна някъде?
Бих искал препечени филии с домат и едно еспресо.
Снощи Катрин се опита да убеди Робърт, че описаното в книгата не е било така.
Той пък смята, че тя е трябвало отдавна да му разкаже своята версия.
Убеден е, че каквото и да прочете, то наистина се е случило.
Влез.
Затвори.
Радвам се, че дойде. Искам да ми разкажеш още за Кайли.
Приближи се.
Тялото ми не е същото след раждането.
Сигурна съм, че си свикнал с по-млади тела.
Приближи се.
Дай ми ръката си.
Как докосваш гърдите на Кайли?
Ще ми покажеш ли?
Добре.
Мека ли е?
- Втвърдява ли се зърното ми? - О, да.
Ще го стиснеш ли?
Нежно.
Усещам, че си твърд.
Ела.
На колене.
Коленичи.
Развържи ги.
Свали ги.
Знаеш ли какво да правиш?
Не бързай.
Нежно.
Малко по-нагоре.
Точно там. Усещаш ли?
Усещаш ли го?
Добре, поеми го между устните си и започни да го смучеш.
Да, точно така.
А сега с език.
Прави малки кръгове.
О, да! Боже.
Усещаш ли колко съм влажна?
Добре, сега използвай пръста си.
- Тук ли? - По-надолу.
По-надолу и натискай съвсем леко.
Не навътре, само отгоре.
Да!
Не спирай да ближеш.
Спри, стига толкова.
Съжалявам, че често смятах Джонатан за разглезен и заблуден.
И ме досрамява при мисълта, че го имах за страхливец.
Но не си спомням друг случай,
в който Джонатан да не е помислил първо за себе си.
Нито един.
Защо в онзи ден? Защо се е опитал да спаси онова дете?
От безразсъдна импулсивност?
Ей там се е случило, до стола на спасителя.
Къде е бил спасителят?
Обгрижвал е дете, порязало крака си.
Откъде сте сигурни, че е злополука?
Много свидетели са го потвърдили.
Джонатан беше добър плувец.
- Съжалявам, г-жо Бригсток. - Кой друг е бил с него?
Само мъжете, които са го извадили, и спасителят.
И англичанката, майката на детето.
Как се казва?
Катрин Рейвънскрофт.
Искам да говоря с нея.
Сутринта си е тръгнала за Лондон. Казала е, че не познава Джонатан.
Тръгнала си е?
Просто ей така?
Искам да се свържа с нея.
- Не мислиш ли, че тя трябва да реши? - Искам координатите й.
Ще ви ги намеря, г-жо Бригсток.
Нанси.
Нанси!
- Усещаш ли го? - Да.
Имаш вкус на морска вода.
Къпах се в морето.
Правя онова, което и ти с пръста.
Ето тук.
Не искам да свършваш още.
Ела.
- Чакай, по-бавно. - Леле.
Хвани дупето ми. Направи същото с пръста си.
- Леко натисни. - Свършвам.
Не, недей. Спри, по-бавно.
Не бързай.
Мамка му.
Гадост, съжалявам.
- Не го изваждай. - Съжалявам.
Съжалявам. Ти си жестока.
Нещо като Йода в секса.
- Нищо подобно. - Сериозно говоря, това със...
Честно да си кажа,
исках да опитам тези техники.
Как така?
Исках да ги изпробвам или някой друг да ги пробва на мен.
Никога не си ги правила?
- Различно е, като съм омъжена. - А преди?
Рядко се е случвало. Знаеш как е, секс между тийнейджъри.
- Какво? - Съжалявам, не исках...
Но имаш право.
Беше различно.
Наистина беше.
Майко мила, много бързо стана.
Мамо!
Тук съм, миличък, заспивай.
Добре.
Преподавах едно стихотворение,
което Марк Твен поставил на надгробната плоча на дъщеря си.
"Топло лятно слънчице, тук нежно да галиш с лъчи.
Топъл южняко, тук леко да подухваш ти.
А пръстта отгоре
да не тежи.
Да не тежи.
Спи спокойно, скъпо сърчице,
спи спокойно,
спи спокойно."
ПО РОМАНА НА РЕНЕ НАЙТ
Превод на субтитрите Катина Николова