Prosím, Roberte.
DOKONALÝ CIZINEC E. J. PRESTON
Jdi do hajzlu.
Jdi do hajzlu!
Nesmíme propásnout tu Rembrandtovu výstavu v Národní galerii...
jako jsme už propásli tu Pollockovu i Monetovu.
A za měsíc vyjde ten nový Almodóvarův film.
Říká se, že osud klepe na dveře.
To není pravda.
- Kdo to může být takhle v neděli? - Sousedi, co si jdou stěžovat na kouř.
Tak půjdeš otevřít, nebo co?
No jo.
Osud na žádné dveře neklepe.
Osud nežádá o svolení.
Vetře se bez varování
a nelítostně lapí vaše tělo i duši.
Pan Brigstocke?
Ano.
Můžeme dál, pane?
Nancy.
Stephene?
Je tu policie. V obýváku.
Sundej si to.
Ano?
Detektiv Duggins, strážník Davisová. Londýnská policie.
- Co potřebujete? - Posadili byste se?
Máte syna.
- Jonathana, 19 let. - Ano.
- Na cestách v Itálii? - Ano, je...
Je v Itálii. Včera nám od něj přišel pohled.
Je nám to velmi líto, ale Jonathan včera zemřel při nehodě.
Je nám to moc líto.
Při jaké nehodě?
Utonul.
Nedáte si čaj?
Ta nehoda se stala ve Forte dei Marmi.
Nehoda?
Ano. Podle italské policie o tom není pochyb.
Budete muset jet do Itálie syna identifikovat.
Nejbližší letiště je v Pise.
Italské úřady tělo nevydají, dokud nedojde k formální identifikaci.
Takže to nemusí být Jonathan? Může jít o omyl?
Ne, promiňte, paní Brigstockeová, ale o omyl nejde.
Italská policie prošla osobní věci vašeho syna
- a na pláži byla jeho taška. - Mohli ji ukrást.
Policie našla jeho pas.
Promiňte, ale je to určitě Jonathan.
Tělo lze vydat až po formální identifikaci.
Poté ho můžete přivézt domů.
Mohl by to za vás udělat někdo jiný?
Ne, nemohl.
Tohle je číslo na konzulát.
A taky moje číslo, kdybyste měli další dotazy.
Je nám opravdu nesmírně líto vaší ztráty.
Vyprovodíme se sami.
Je v něm moc mléka.
Promiňte?
V čaji. Je v něm moc mléka.
Jistě.
Je mi to líto.
V případě dotazů volejte.
Jonathane.
Hlasová schránka O2. Volaný nyní nemůže váš hovor přijmout.
Po zaznění tónu zanechte vzkaz.
Roberte.
Chápu, že jsi naštvaný.
Prosím, mohl bys mi zavolat?
Ať vím, že jsi v pořádku.
Chceš, aby pochopil, proč jsi mu to neřekla.
Nebylo to kvůli tobě.
Bylo to kvůli nim.
Kvůli Robertovi, ale především kvůli Nicholasovi.
To mlčení mělo ochránit tvého syna
a Jonathanova smrt ho zpečetila.
Nebylo třeba, aby trpěl kdokoli další.
Pan a paní Brigstockeovi? Dobrý den, jsem Richard Perkins.
Konzulát mě pověřil, abych vám pomáhal během tohoto bolestného procesu.
Mám tu auto, jestli dovolíte.
PŘÍLETY
Pomůžu vám paní Brigstockeová.
Pane Brigstocku?
Pojďte prosím za mnou.
Omlouvám se za zpoždění. Byla uzavírka na autostradě. Na dálnici.
Slunce zářilo, jako by se nic zlého nestalo.
LETIŠTĚ
Čím je břímě těžší, tím je vše skutečnější.
Mramorová socha najednou není nic víc než kus kamene.
ROBERTE, PROSÍM
PŘIJĎ DOMŮ
MUSÍME TO PROBRAT
PROSÍM, ZAVOLEJ ZAVOLEJ MI
Do hajzlu.
Robert uzná, že řídit do práce nemůže.
Neodváží se to riskovat.
Jistě má pořád ještě hladinku.
Mohl by si zavolat taxíka, ale rozhodne se, že pojede autobusem.
Podle italských zákonů je nutné před převozem za hranice tělo balzamovat.
Chápete, co to znamená?
Paní Brigstockeová?
Nemá nateklý obličej.
Promiňte?
Říkal jste, že se utopil, ale obličej nateklý nemá.
Pro zánět není důvod. Tělo nebylo pod vodou moc dlouho.
Co to má na ruce?
To je nejspíš zranění, které utrpěl při té nehodě.
Paní Brigstockeová?
Pane Brigstocku, už můžeme jít.
Moc ti děkuju.
To je to nejmenší, co jsem mohl udělat, když jsi mi koupila pizzu.
Ach, a tys u ní rozveseloval mého syna, aby dojedl večeři.
Bavilo mě to. Mám děti rád.
Hodně štěstí v Římě.
- Děkuju. - Užij si zbytek výletu.
Pokusím se.
Tak jo.
Tak pojď, Nicholasi.
Promiň.
Tak jo. Děkuju.
Já děkuju.
Měj se, Jonathane.
Sbohem.
Jonathane?
Jo?
Nepočkal bys chvilku, než ho uložím?
Myslím, že si zasloužíš pořádný drink jako poděkování.
- Jo. Můžu počkat. - Tak fajn. Skvělý.
Uvítám pro změnu dospělou společnost.
Co kdybys počkal v baru, já ho vezmu nahoru.
- Jo. - Tak fajn. Bezva.
- Nepotrvá to dlouho. - Dobře.
Buonasera.
Hromadnou dopravou Robert nejel už roky.
Dívá se na lidi, s nimiž obvykle do práce nejezdí.
Říká si, že ta žena nejspíš pracuje na směny,
aby uživila sebe a svou rodinu.
Hodná žena.
Žena, která není marnivá
a nemá čas na aférky a lhaní.
Cítí vůni oběda vycházející z ruksaku
muže sedícího o dvě místa dál.
Odhaduje, že ten muž je stavař,
který dře na domě nějakého privilegovaného Londýňana.
Na domě jako je ten jeho,
kde tomuto muži upírají šálky kávy a používání toalety.
Přemítá, jestli jsou jeho myšlenky rasistické, nebo povýšenecké,
nebo oboje,
a dochází k tomu, že zřejmě jsou.
Předpokládá jednoduchost.
Stanovuje hodnotu jejich existence.
„Licoměrný pitomec“, tak by sám sebe nazval.
Nevíš jistě, co Stephen Brigstocke chce.
Omluvu?
Uznání viny?
Víš, že ho musíš kontaktovat, než to zajde příliš daleko.
Než hněv Stephena Brigstocka zasáhne Nicholase.
Pořád jsem měl ve spíži zavařeniny, co dělala Nancy.
Od její smrti jsem se jich nedotkl.
Šetřil jsem si je na zvláštní příležitosti.
A dneska taková zvláštní příležitost byla.
Plán vycházel jak po másle.
Prováděním každé jeho části
jsem si jí připadal blíž.
Dovolali jste se na číslo 020 7946 0534.
Ani Stephen, ani Nancy teď tento hovor nemohou přijmout.
Když zanecháte vzkaz s datem, časem a telefonním číslem, zkusíme se vám ozvat.
Pěkný den.
Ano. Haló.
Tohle je vzkaz pro Stephena Brigstocka.
Jmenuji se Catherine Ravenscroftová.
Četla jsem Dokonalého cizince a...
Byl napsán se silnou emocionální angažovaností.
Z té knihy čiší určitá sklíčenost,
která je zcela nepopiratelná.
Takže se nelze nedojmout nad duší, jež ty řádky psala.
A je skutečně vzácné, aby beletristické dílo
ve čtenáři vyvolalo tak silné pocity.
Ano, je to znamenité beletristické dílo
a držím vám palce.
Cítíš, žes udělala správně.
Že tím, co Stephen Brigstocke potřeboval, bylo tvoje uznání.
A pomohlo to i tobě.
Napsat ta slova a vyřknout je tě přimělo zamyslet se nad jeho bolestí.
Snad mezi vámi byla nastolena určitá rovnováha.
Ta zrůda mi zaťukala dveře.
Došlo jí, kdo jsem.
Čekal jsem, že se to stane, ale poslouchat její hlas mě vylekalo.
Ta kniha nebyla „znamenitý beletristický kus“,
jak ji nazvala.
A ona to věděla lépe než kdokoli jiný. Podvodnice jedna.
Dávala si takový pozor, aby se neomluvila, aby nepřijala odpovědnost.
Nezajímalo mě, že uznala mou bolest.
Na to už bylo pozdě.
Musela ji pocítit.
Bylo třeba, aby trpěla jako já.
A Nancyin dlouhý bílý vlas byl znamením.
Stvrzením jejího souhlasu.
Začal jsem uvažovat, čím dalším bych ji potěšil.
„Buď odvážný,“ pomyslel jsem si.
Na to, žes mě zachránil před zavražděním syna.
To bys neudělala. Miluješ ho.
Je vážně rozkošný. Akorát že má hrozné energie.
„Mami. Mami, můžeš kouknout na tohle?
Mami, podívej na mě. Podívej.“
A ty to zbožňuješ.
Jo, zbožňuju.
Každičkou sekundu.
Ale popravdě, když se podívám na tebe, začnu trochu žárlit.
Žárlit na mě?
Jo. Ale tak radostně.
Žárlím na tvoji svobodu.
Moji svobodu?
No víš, že můžeš objevovat svět.
Cestovat. Rozhodovat se za běhu.
Poznávat nové lidi.
Prožívat divoké, vášnivé románky, kdekoli se ocitneš.
To teda nevím.
Chceš říct, že žádné divoké, vášnivé románky neprožíváš?
No, ani ne.
A proč?
Já jsem cestoval se svojí přítelkyní.
Ty máš přítelkyni?
Jo.
Kde je?
Ta tvoje přítelkyně.
Musela se vrátit do Londýna.
Aha.
Jak dlouho jste s přítelkyní spolu?
Nevím.
Zhruba rok.
A předtím?
- Co? - Měl jsi před ní hodně holek?
Ani ne.
Sasha je moje první regulérní holka.
- Sasha. - Jo.
Byl jsi Sashe vždycky věrný?
- Jo. - Vždycky?
Jo.
Ale no tak. Nikdy sis nepředstavoval, jaké by to bylo s nějakou spolužačkou
nebo nějakou sexy mademoiselle, kterou jsi zahlédl,
když jsi čekal ve frontě v Louvru?
- Fakt ne. - Kate Moss?
Salma Hayek?
No, to víš.
Kdo?
Kdo tě přitahuje?
Kylie.
Kylie Minogue?
Kylie.
- Jo, ta je sexy. - Já nevím.
Má krásná ústa.
Co se ti na Kylie líbí?
Nevím. Je ve formě.
No jo. Řekla bych, že ve formě je. Jo.
Ale ve svých představách.
Co bys Kylie rád dělal?
No, víš co.
Nevím.
Různý věci.
Co za věci bys rád Kylie dělal?
No...
Líbal bych ji.
Na tvář?
Jo.
A taky na pusu.
To musí být nádhera.
Co jí ještě děláš?
Dotýkám se jí.
Kde se jí dotýkáš?
Na kůži?
Je hebká?
Je Kyliina kůže hebká?
Jo.
Kde ještě se jí dotýkáš?
Na tváři.
Jenom na tváři?
Na prsou.
Saháš Kylie na kozy?
Jak na ně saháš?
Něžně?
Líbí se jí to?
Myslím, že jo.
Určitě se jí to líbí moc.
A...
dotkneš se i Kyliiny...
bradavky?
Jo.
Zmáčkneš ji mezi prsty?
Jo.
Je tvrdá?
A ty?
Ztvrdne ti, když Kylie sáhneš na bradavku?
Jo.
A ona to cítí?
Cítí, jak ho máš tvrdýho?
Jo.
Ta má ale štěstí,
ta Kylie,
že cítí, jak ho máš tvrdýho.
Připozdívá se, asi už se vrátím na pokoj.
Ale moc ráda bych si poslechla, co dalšího bys dělal...
Kylie.
Takže půjdu na recepci, protože jsem si asi nechala klíč v pokoji.
Co kdybys počkal tady a pak šel na záchod?
Cestou narazíš na výtahy.
Co říkáš na takový plán?
Fajn.
A co Nicholas?
Nicholase neřeš, ten spí jako dřevo.
Pokoj číslo 207.
Scusi. Můžete mi to připsat na účet, prosím?
- Certo. - Děkuju.
Claudio Bramanti, úřad vyšetřování.
Jdeme si pro věci Jonathana Brigstocka.
Druhé patro.
To je ten pokoj.
Jonathan spal tady?
Ano, paní Brigstockeová.
To byl dárek k narozeninám.
Třináctým.
Čtrnáctým.
Říkalas, že je na něj ještě moc malý.
Nancy nesouhlasila, abych mu dal nůž,
ale já si ho chtěl naklonit.
Se mnou si nebyl tak blízký jako s ní.
Kdy začal kouřit?
To nejspíš ta Sasha, ta ho k tomu přivedla.
Nancy Sashu neschvalovala.
Ani já jsem nechtěl, aby s ní Jonathan zůstal.
Jeho foťák jsem neviděl.
Nikon, vrcholný model, náš dárek k jeho osmnáctinám.
Předpokládal jsem, že ho v hotelu někdo ukradl.
Nancy ho musela najít.
Zajímalo by mě, kdy se rozhodla nechat ten film vyvolat.
Sbalíme tohle všechno?
Ano. Neboj, Stephene. O všechno se postarám.
Můžeš prosím zpomalit?
Už jsme skoro tam.
To už tvrdíš 20 minut.
Nezabije tě pohnout tím velkým zadkem, příteli.
Nemám strach o svůj zadek, ale o plíce.
- Asi dostanu mrtvici. - Přestaň skuhrat.
Proč se tak samolibě usmíváš?
Ty pitomče.
- Kreténe. Co... - Ahoj Claire.
- Ahoj. - Jak je?
Fajn.
Někoho jsem přivedl.
Stephene.
Pojď se představit Claire.
Vede tohle krásné knihkupectví a taky je nakladatelka.
- Velice mě těší. - Mě taky. Vaše kniha se mi moc líbila.
Vážně?
Opravu hodně. Doporučuju ji zákazníkům. Dost výtisků už se prodalo.
Stephen trval na tom, aby jeho kniha byla vystavena ve tvém knihkupectví.
Ano. Vyjádřil se zcela jasně.
Skutečně? Tak to děkuju.
Můžu se zeptat proč?
Víte, tolik jsem o něm četl
a zřejmě máte spoustu
význačných zákazníků, kteří milují knihy.
No ano. Pár lidí sem chodí.
Máme velké štěstí.
Třeba bychom tu mohli uspořádat čtení vaší knihy.
Ano.
Před týdnem tu byl Adam Thirlwell.
Bylo by mi ctí.
Výborně.
Víte, takový konec jsem nečekala.
Překvapil mě.
- Je špatný? - Ne.
Naopak, potěšilo mě, že dostala, co si zasloužila. Je naprosto příšerná.
Ano, to tedy je.
Promiňte. Máte tu volný stůl?
Donesla byste mi toast s rajčaty a espresso, prosím?
Včera Catherine Roberta přesvědčovala,
že kniha neodpovídá skutečnosti.
On to vidí tak, že šanci říct svoji verzi ztratila už před lety.
Ví, že cokoli, co bude číst, se odehrálo.
Pojď dál.
Zavři dveře.
Jsem ráda, žes přišel.
Chci slyšet víc... o Kylie.
Pojď blíž.
Od porodu už moje tělo není, jaké bývalo.
Určitě jsi zvyklý na mnohem mladší těla.
Pojď blíž.
Dej mi ruku.
Jak Kylie saháš na prsa?
Můžeš mi to předvést?
Dobře.
Je hebký?
Cítíš, jak mi tvrdne bradavka?
To teda jo.
Můžeš ji zmáčknout?
Jemně.
Cítím ho.
Tvrdýho.
Pojď.
Klekni si.
Prostě si klekni.
Rozvaž ty šňůrky.
Sundej je.
Víš, co dělat?
Zadrž, zadrž.
Něžně.
Trošku výš.
Jo, tam. Cítíš ho?
Počkej. Cítíš ho?
Tak jo. Teď ho sevři mezi rty a teď ho vcucni.
Jo, takhle.
A teď jazykem
malinko kruž.
Ano.
Bože.
Dobře. Cítíš, jak je vlhká?
Jo.
Fajn, tak teď prstem zajeď dolů.
Sem?
Níž.
Jen trošičku zatlač.
Nepronikni dovnitř. Jen trošku přejeď.
Jo. A teď dál hýbej jazykem.
Dost, dost.
Lituji, že jsem Jonathana často měl za zhýčkaného a nerozumného.
A stydím se, že jsem nikdy nevěřil v jeho odvahu.
Ale nedokážu si vybavit žádný jiný případ,
kdy Jonathan neupřednostnil sám sebe před všemi ostatními.
Ani jeden.
Tak proč tehdy?
Proč se pokusil zachránit to dítě?
Šlo jen o bezhlavou spontánnost?
Došlo k tomu tamhle. Vedle toho křesla plavčíka.
A kde byl ten plavčík?
Ošetřoval dítě, které si rozřízlo nohu.
Kde berete jistotu, že šlo o nehodu?
Tu událost potvrdila řada svědků.
Jonathan byl výborný plavec.
- Je mi to moc líto - Účastnil se toho ještě někdo?
Jen chlapi, co ho vytáhli, a plavčík, co ho oživoval.
A ta Angličanka, matka dítěte.
Jak se jmenuje?
Catherine Ravenscroftová.
Chci s ní mluvit.
Je mi líto, ráno se vrátila do Londýna.
- Řekla, že Jonathana neznala. - Odletěla?
Jen tak?
Chci se s ní spojit.
Nezáleží to na ní?
Chci na ni kontakt.
Její kontaktní údaje vám seženu.
Nancy.
Nancy!
Cítíš to?
Jo.
Chutnáš po mořské vodě.
Koupal jsem se v moři.
Jen dělám svým prstem to, cos dělal ty mně.
Právě tady.
Ještě nechci, abys vyvrcholil.
Pojď sem.
- Počkej, počkej. - Sakra.
- Teď můj zadek. - Jo.
Udělej totéž svým prstem.
Jo.
- Malinko zatlač... Ne... - Už budu.
- Ne, počkej. - Já už...
Počkej. Zpomal.
Zpomal. Pomalu.
Do hajzlu.
Sakra. Omlouvám se.
- Nevytahuj ho. Zůstaň ve mně. - Promiň.
Omlouvám se. Ty jsi divoška.
Jsi jako Yoda sexu.
Nic není dál od pravdy.
Ale vážně. Tamto s tím...
Abych řekla pravdu, tak...
Víš, tyhle věci jsem jen chtěla vyzkoušet.
Jak to myslíš?
Prostě věci, co jsem chtěla udělat nebo aby mi je někdo udělal.
Chceš říct, žes je nikdy nedělala?
V manželství je to jiný.
Ale předtím?
Nic moc.
Jen teenagerský sex.
- Cože? - Promiň.
To jsem ne...
Ale máš pravdu.
Tohle bylo jiný.
Jo, to bylo.
No panejo.
Tak rychle.
Mami!
- On je vzhů... - Jsem tady, andílku.
Běž zase klidně spát.
On je...
Dobře.
Vytanula mi báseň, již jsem učil.
Báseň, kterou Mark Twain umístil na dceřin náhrobek.
„Teplé letní slunce, sviť vlídně sem,
teplý jižní vánku, věj jemně sem.
Čerstvá zemi,
netiž moc,
netiž moc.“
„Dobrou noc, srdíčko,
dobrou noc,
dobrou noc.“
AUTORKA ROMÁNOVÉ PŘEDLOHY
ŠÁNTI ŠÁNTI ŠÁNTI
Překlad titulků: Jiří Sailer