Jeg beder dig, Robert.
EN FULDKOMMEN FREMMED E.J. PRESTON
Fuck af.
Fuck af!
Rembrandt-udstillingen på National Gallery må vi ikke gå glip af...
...som vi gik glip af Pollock og Monet.
Almodóvars nye film har premiere i næste måned.
Man siger, at skæbnen banker på.
Det passer ikke.
- Hvem kan det være på en søndag? - Naboerne, der brokker sig over røgen.
Har du tænkt dig at lukke op?
Ja.
Skæbnen banker ikke på nogen steder.
Skæbnen spørger ikke om lov.
Den kommer brasende uanmeldt
og griber nådesløst fat om både krop og sjæl.
Mr. Brigstocke?
Ja.
Må vi komme indenfor?
Nancy.
Stephen?
Politiet er her. Inde i stuen.
Tag det af.
Ja?
Jeg hedder Duggins. Det er Davis. Vi er fra Metropolitan Police.
- Hvad kan vi hjælpe med? - Vil De sidde ned?
De har en søn.
- Jonathan. 19 år. - Ja.
- Han rejser rundt i Italien? - Ja, Italien.
Vi modtog et postkort fra ham i går.
Det gør os meget ondt, men Jonathan døde i en ulykke i går.
Det gør os ondt.
Hvilken slags ulykke?
Han druknede.
Vil De have en kop te?
Det var en ulykke i Forte dei Marmi.
En ulykke?
Ja. Det understreger det italienske politi.
De bliver nødt til at tage til Italien for at identificere Deres søn.
Den nærmeste lufthavn er Pisa.
De italienske myndigheder vil ikke frigive liget,
før der er foretaget en formel identifikation.
Så måske er det ikke Jonathan? Det kan være en fejl?
Nej, desværre, mrs. Brigstocke. Det er ikke en fejl.
Politiet har gennemgået Deres søns ejendele,
- og hans taske lå på stranden. - Den kunne være stjålet.
De fandt hans pas.
Det gør mig ondt. Det er helt sikkert Jonathan.
Liget kan ikke frigives, før det er formelt identificeret.
Derefter kan De få ham med hjem. Er der andre, der kan klare det for Dem?
Nej, der er ikke nogen andre.
Her er nummeret til konsulatet.
De får også mit nummer, hvis der skulle være flere spørgsmål.
De har vores dybeste medfølelse.
Vi finder selv ud.
- Den er for mælket. - Hvabehar?
Teen er for mælket.
Ja.
Beklager.
Ring endelig, hvis De har nogen spørgsmål.
Jonathan.
Velkommen til beskedtjenesten for O2.
Personen, du ringer til, kan ikke besvare dit opkald.
Læg en besked efter klartonen.
Robert.
Jeg forstår godt, at du er vred.
Er du ikke nok sød at ringe til mig?
Jeg må vide, at du er okay.
Du vil have ham til at forstå, hvorfor du ikke fortalte ham det.
Det var ikke for din egen skyld. Det var for deres.
For Roberts, men først og fremmest for Nicholas'.
Din tavshed skulle beskytte din søn, og det blev endegyldigt med Jonathans død.
Der var ikke grund til, at flere skulle lide.
Mr. og Mrs. Brigstocke?
Goddag. Jeg hedder Richard Perkins.
Konsulatet har sendt mig ud for at bistå i dette smertelige forløb.
Jeg har en bil, hvis De er klar.
ANKOMSTER
Ja, lad mig tage den for Dem, mrs. Brigstocke. Mr. Brigstocke?
Følg med mig. Jeg beklager forsinkelsen. Der var en vejspærring på autostradaen.
Det vil sige motorvejen.
Solen skinnede, som om der ikke var sket noget frygteligt.
Jo tungere byrden er, desto mere virkeligt bliver alting.
En marmorstatue er pludselig ikke andet end en sten.
ROBERT, JEG BEDER DIG KOM HJEM
VI MÅ TALE SAMMEN ROBERT, VÆR SØD AT RINGE TIL MIG
For helvede.
Robert indser, at han ikke kan køre på arbejde.
Han tør ikke løbe den risiko. Han har helt sikkert stadig for høj promille.
Han kunne ringe efter en taxa, men han beslutter sig for at tage bussen.
Italiensk lov kræver, at liget balsameres, før det må transporteres ud af landet.
Er De med på, hvad det betyder?
Mrs. Brigstocke?
Hans ansigt er ikke opsvulmet.
Hvabehar?
De sagde, at han druknede, men hans ansigt er ikke opsvulmet.
Der er ingen årsag til betændelse. Liget lå ikke i vandet særlig længe.
Hvad er det på hans arm?
Det er formentlig en skade, han pådrog sig under ulykken.
Mrs. Brigstocke?
Mr. Brigstocke, vi kan godt gå nu.
Jeg kan ikke takke dig nok.
Det var det mindste, jeg kunne gøre, efter at du bød på pizza.
Hvor du imens underholdt min søn, så han spiste sin aftensmad.
Det var sjovt. Jeg kan godt lide børn.
- Held og lykke i Rom. - Tak.
- Nyd resten af turen. - Jeg skal prøve.
- Okay. - Kom så, Nicholas.
Undskyld.
Okay. Tak.
Tak.
- Farvel, Jonathan. - Farvel.
- Jonathan? - Ja?
Vil du vente et øjeblik, mens jeg putter ham?
Jeg synes, du fortjener en drink som tak.
- Ja, jeg kan godt vente. - Okay. Fedt.
Det ville være rart med lidt voksenselskab.
Du kan bare vente i baren, så går jeg op med ham.
- Ja. - Fedt. Det tager ikke lang tid.
Godt.
Buonasera.
Robert har ikke taget offentlig transport i årevis.
Han kigger på de mennesker, han ikke normalt pendler i selskab med.
Han tænker, at kvinden har skifteholdsarbejde
for at forsørge sig selv og sin familie.
En god kvinde. En kvinde uden forfængelighed,
som ikke har tid til affærer og utroskab.
Han kan lugte madpakken i rygsækken,
der tilhører manden to sæder fra ham.
Han gætter på, at manden er bygningsarbejder,
der sikkert arbejder i en privilegeret London-borgers hjem.
Et hjem som hans eget,
hvor manden ikke undes en kop kaffe eller adgang til toilettet.
Han spekulerer på, om hans tanker er racistiske eller nedladende
eller begge dele, og kommer frem til, at det er de nok.
Denne antagelse om enkelhed.
At han tilskriver deres tilværelse en værdighed.
"Skinhellige skvat" er den dom, han fælder over sig selv.
Du er ikke sikker på, hvad Stephen Brigstocke er ude efter.
En undskyldning? En tilståelse?
Du ved, at du bliver nødt til at kontakte ham, før tingene stikker helt af.
Før Nicholas bliver påvirket af Stephen Brigstockes vrede.
I spisekammeret havde jeg stadig nogle af Nancys syltevarer.
Jeg havde ikke rørt dem, siden hun døde. Jeg gemte dem til særlige lejligheder.
Og i dag var en særlig lejlighed.
Planen skred frem, som den skulle.
Når jeg førte delene af den ud i livet, følte jeg mig tættere på hende.
Du har ringet til 020 7946 0534.
Hverken Stephen eller Nancy er her til at besvare dit opkald,
men hvis du indtaler en besked med dato, tidspunkt
og dit telefonnummer, ringer vi tilbage til dig. Hav en god dag.
Ja, hej.
Det er en besked til Stephen Brigstocke.
Jeg hedder Catherine Ravenscroft.
Jeg har læst En fuldkommen fremmed, og den...
...den er skrevet med et intenst, følelsesmæssigt nærvær.
Og der er en smerte indlejret i bogen,
som ikke er til at komme udenom.
Man kan ikke undgå at blive berørt af den, der har nedfældet ordene.
Og det er faktisk sjældent, at et skønlitterært værk
frembringer så stærke følelser hos læseren.
Ja, det er et fremragende stykke fiktion.
Jeg ønsker Dem held og lykke.
Du synes, du gjorde det rigtige.
At det, Stephen Brigstocke havde brug for, var din anerkendelse.
Og det hjalp også dig.
At skrive de ord ned og sige dem højt tvang dig til at tænke på hans smerte.
Måske blev der genoprettet en form for balance mellem jer.
Djævelen havde banket på.
Hun havde regnet ud, hvem jeg var.
Det havde jeg forventet, men det rystede mig at høre hendes stemme.
Bogen var ikke et "fremragende stykke fiktion,"
som hun kaldte den.
Det vidste hun om nogen. Sikke en bedrager.
Hun undlod meget omhyggeligt at sige undskyld eller påtage sig et ansvar.
Jeg var ikke interesseret i hendes anerkendelse af min smerte.
Det var for sent til det. Hun skulle få den at føle.
Hun skulle lide, som jeg havde lidt.
Og Nancys lange, hvide hår var et tegn.
En blåstempling. Det fik mig til at tænke på, hvordan jeg ellers kunne glæde hende.
"Vær dristig," tænkte jeg.
Skål for, at du reddede mig fra at myrde min søn.
Det ville du aldrig gøre. Du elsker ham.
Han er virkelig sød. Han har bare så meget energi.
"Mor, vil du se det her?"
"Mor, se mig. Se mig."
Og du elsker det.
Ja, jeg elsker det.
Hvert eneste øjeblik.
Men for at være helt ærlig bliver jeg lidt misundelig, når jeg ser på dig.
Misundelig på mig?
Ja, men på en sorgløs måde.
Bare misundelig på din frihed.
Min frihed?
Til at tage på opdagelse i verden. Til at rejse.
Til at træffe spontane beslutninger.
Til at møde nye mennesker.
Til at have vilde, lidenskabelige romancer, hvor du end kommer hen.
Det ved jeg nu ikke helt.
Siger du, at du ikke har vilde, lidenskabelige romancer?
Altså...ikke rigtig.
Hvordan kan det være?
Jeg rejste sammen med min kæreste.
Har du en kæreste?
Ja.
Hvor er hun, din kæreste?
Hun måtte tage hjem til London.
Aha. Hvor længe har I været sammen, du og din kæreste?
Det ved jeg ikke.
Et års tid eller deromkring?
Og før det?
- Hvad? - Havde du mange kærester før det?
Ikke rigtig.
Sasha er min første rigtige kæreste.
- Sasha. - Ja.
Har du altid været Sasha tro?
- Ja. - Altid?
Ja.
Hold nu op. Har du aldrig fantaseret om at være sammen med en anden pige fra skolen
eller en sexet mademoiselle, du så i køen til Louvre?
- Ikke rigtig. - Kate Moss?
Salma Hayek?
Altså...
Hvem?
Hvem tænder du på?
Kylie?
Kylie Minogue?
Kylie.
Ja, hun er sexet.
- Det ved jeg ikke. - Hun har en smuk mund.
Hvad kan du godt lide ved Kylie?
Det ved jeg ikke. Hun er lækker.
Ja, hun er vel ret lækker. Ja.
Men i dine fantasier...
...hvad ville du så gøre ved Kylie?
- Du ved nok. - Jeg ved det ikke.
Ting.
Hvilke ting ville du gøre ved Kylie?
Jeg...
...kysser hende.
- På kinden? - Ja.
Jeg kysser hende også på munden.
Det lyder dejligt.
Hvad gør du ellers?
Jeg rører ved hende.
Hvor rører du ved hende?
Hendes hud?
Er den blød?
Er Kylies hud blød?
Ja.
Hvor rører du ellers ved hende?
Hendes ansigt.
Kun hendes ansigt?
Hendes bryster.
Rører du ved Kylies babser?
Hvordan rører du ved dem?
Blidt?
Kan hun lide det?
Det tror jeg.
Jeg er sikker på, at hun rigtig godt kan lide det.
Og...
...rører du ved Kylies...
...brystvorte?
Ja.
Klemmer du den mellem fingrene?
Ja.
Er den stiv?
Og dig?
Gør det dig stiv at røre ved Kylies brystvorte?
Ja.
Kan hun mærke det?
Kan hun mærke, hvor stiv du er?
Ja.
Hvor er hun heldig...
...Kylie. At hun får lov til at mærke dig være så stiv.
Klokken er mange, så jeg må hellere gå op på værelset.
Men jeg vil rigtig gerne høre, hvad du ellers ville gøre...
...ved Kylie.
Så jeg går ud til receptionen, for jeg glemte vist nøglen på værelset.
Kan du ikke vente her og så gå ud til toilettet?
På vejen kommer du til elevatorerne. Hvad siger du til den plan?
Okay. Hvad med Nicholas?
Tænk ikke på Nicholas. Han sover som en sten. Værelse 207.
Scusi. Vil De skrive regningen på mit værelsesnummer?
- Certo. - Tak.
Claudio Bramanti fra Forte dei Marmis domstol.
Vi skal hente Jonathan Brigstockes ejendele.
Anden sal.
Det er det her værelse.
- Overnattede Jonathan her? - Ja, mrs. Brigstocke.
Det var en fødselsdagsgave. Tretten.
Fjorten.
Du sagde, han var for ung til at få den.
Nancy var imod, at jeg gav Jonathan kniven,
men jeg ville vinde hans hengivenhed.
Jeg var aldrig så tæt knyttet til ham, som hun var.
Hvornår er han begyndt at ryge?
Det er sikkert hende Sasha, der lokkede ham til det.
Nancy brød sig ikke om Sasha.
Jeg ønskede heller ikke, at Jonathan endte sammen med hende.
Jeg så aldrig hans kamera.
Et topmoderne Nikon. Vores fødselsdagsgave til ham, da han fyldte 18.
Jeg antog, at det blev stjålet af nogen på hotellet.
Nancy må have fundet det,
og jeg gad nok vide, hvornår hun besluttede sig for at fremkalde filmen.
Tager vi det hele med?
Ja. Tænk ikke på det, Stephen. Jeg tager mig af det hele.
- Er du sød at sætte farten ned? - Vi er der næsten.
Det har du sagt i 20 minutter.
Du dør ikke af at få rørt din store bagdel lidt.
Det er mine lunger, jeg er bekymret for.
- Jeg er på randen af et slagtilfælde. - Ikke mere brok.
Hvad er det for et selvtilfreds smil?
Skvat.
- Klovn. Hvad... - Hej, Claire.
- Hej. - Hvordan går det?
Godt.
Gæt, hvem jeg har med.
Stephen.
Du skal hilse på Claire. Det er hendes fine boghandel, og hun er også forlægger.
- Hyggeligt at møde dig. - I lige måde. Jeg var vild med din bog.
Var du det?
Jeg har anbefalet den til kunderne. Vi har solgt flere eksemplarer.
Stephen insisterede på, at hans bog skulle stå til skue i din boghandel.
- Det var et meget specifikt ønske. - Er det rigtigt? Tak.
Må jeg spørge hvorfor?
Jeg har læst så meget om den,
og du har vist mange...
...ganske mange markante kunder, der elsker bøger.
Der kommer da nogle. Vi er meget heldige.
Vi kan måske arrangere en oplæsning af din bog her.
Ja.
Vi havde Adam Thirlwell her i sidste uge.
Det ville være en ære.
Herligt.
Jeg havde ikke forventet den slutning.
Den kom bag på mig.
- Er det dårligt? - Nej.
Tværtimod. Jeg var glad for, at hun fik som fortjent.
- Hun er så frygtelig. - Ja, det er hun.
Undskyld. Kan jeg få et bord her?
Må jeg bede om tomat på ristet brød og en espresso?
I går aftes forsøgte Catherine at overbevise Robert om,
at bogen ikke fortalte sandheden.
I hans øjne
forpassede hun chancen for at fortælle ham sin version for mange år siden.
Han ved, at hvad han end kommer til at læse, er sket.
Kom ind.
Luk døren.
Jeg er glad for, at du kom.
Jeg vil gerne høre mere om... Kylie.
Kom nærmere.
Min krop er ikke, som den var, før jeg fødte.
Du må være vant til meget yngre kroppe.
Kom nærmere.
Giv mig din hånd.
Hvordan rører du ved Kylies bryster?
Kan du vise mig det?
Okay.
Er det blødt?
Kan du mærke min brystvorte blive stiv?
Ja.
Kan du klemme den?
Blidt.
Jeg kan mærke dig.
Stiv.
Kom.
Ned på knæ.
Løsn båndene.
Tag dem af.
Ved du, hvad du skal gøre?
Vent.
Blidt.
Lidt højere.
Ja, der. Kan du mærke den?
Vent. Kan du mærke den?
Okay. Tag den mellem læberne og sug på den mellem læberne.
Ja, sådan.
Og nu med tungen...
Kør i små cirkler.
Ja. Åh gud.
Okay. Kan du mærke, hvor våd den er?
Ja.
Okay. Tag en finger. Før fingeren ned.
Her?
Længere ned.
Bare læg en lille smule tryk på.
Den skal ikke ind. Bare henover.
Ja.
Og bliv ved med at bruge tungen.
Stop.
Jeg fortryder, at jeg tit så Jonathan som forkælet og vildfaren.
Jeg skammer mig over at erkende, at jeg aldrig troede på hans mod.
Men jeg erindrer ikke andre gange,
hvor Jonathan ikke tænkte på sig selv før alle andre.
Ikke en eneste gang.
Så hvorfor da? Hvorfor prøvede han at redde det barn?
Var det blot overmodig spontanitet?
Det skete derhenne. Ved livredderstolen.
Hvor var livredderen?
Han tog sig af et barn, der havde skåret foden.
Hvordan kan De vide, at det var en ulykke?
Hændelsen blev bekræftet af mange vidner.
Jonathan var god til at svømme.
- Det gør mig ondt, mrs. Brigstocke. - Var der andre indblandede?
Kun de mænd, der hev ham ind, og livredderen, der forsøgte at redde ham.
Og den engelske kvinde, barnets mor.
Hvad hedder hun?
Catherine Ravenscroft.
Jeg vil tale med hende.
Beklager, men hun tog hjem til London i morges.
Hun sagde, hun aldrig havde mødt Jonathan.
Er hun rejst?
Bare sådan?
- Jeg vil i kontakt med hende. - Er det ikke op til hende?
Jeg vil have hendes kontaktoplysninger.
Dem sørger jeg for, at De får, mrs. Brigstocke.
Nancy.
Nancy!
Kan du mærke det?
Ja.
Du smager af saltvand.
Jeg badede i havet.
Jeg gør bare det, du gjorde ved mig, med min finger.
Bare her.
Du må ikke blive færdig endnu.
Kom.
- Vent. - Fuck.
Tag min røv. Gør det samme med din finger.
Ja.
- Bare en lille smule... - Nu kommer jeg.
- Nej, vent. - Jeg...
Vent. Rolig.
Rolig.
Fuck.
Pis. Undskyld.
- Du skal ikke trække dig ud. - Undskyld.
Undskyld. Du er vild.
Du er en sex-Yoda.
Intet mindre.
Men helt seriøst. Det der med...
For at være helt ærlig...
Det var bare ting, jeg gerne ville prøve.
Hvad mener du?
Bare ting, jeg gerne ville prøve at gøre eller prøve, at en anden gjorde ved mig.
Mener du, at du aldrig havde prøvet det før?
- Det er anderledes, når man er gift. - Men inden det?
Ikke så meget.
Bare teenagesex.
- Hvad? - Undskyld. Jeg ville ikke...
Men du har ret.
Det her var anderledes.
Ja, det var det.
Hold da op. Så hurtigt.
Mor!
- Er han... - Jeg er her, min skat.
Læg dig til at sove igen.
Er han...
Okay.
Jeg kom i tanke om et digt, jeg havde undervist i.
Et digt, som Mark Twain satte på sin datters gravsten.
"Lune sommersol, Lad dit venlige lys skinne her,
Lune søndenvind, Lad din milde brise strejfe her.
Grønne græs foroven,
Lig let,
lig let."
"Godnat, kære skat,
Godnat,
godnat."
BASERET PÅ RENÉE KNIGHTS ROMAN
Tekster af: Eskil Hein