III. RÉSZ
Kérlek, Robert.
VADIDEGEN
Baszd meg.
Baszd meg!
Nem hagyhatjuk ki a Rembrandt-kiállítást a National Galleryben...
ahogy kihagytuk a Pollockot és a Monet-t.
És az új Almodóvar-filmet is bemutatják jövő hónapban.
Azt mondják, a végzet az ajtón kopogtat.
Ez nem igaz.
Ki lehet az vasárnap?
A szomszédok, a füst miatt panaszkodni.
Akkor kinyitod, vagy mi lesz?
Persze.
A végzet nem kopogtat az ajtón.
A végzet nem kér engedélyt.
Figyelmeztetés nélkül rád tör,
és könyörtelenül elragad a testednél és a lelkednél fogva.
Mr. Brigstocke?
Igen.
Kérem, bejöhetünk, uram?
Nancy.
Stephen?
Itt a rendőrség, a nappaliban.
Ezt vedd le.
Igen?
Duggins nyomozó vagyok. Ő Davis közrendőr a fővárosi rendőrségtől.
- Mit tehetünk önökért? - Helyet foglalnának?
Önöknek van egy fiuk.
- Jonathan, 19 éves. - Igen.
- Olaszországban utazik? - Igen. Igen, ő most...
Olaszországban van. Tegnap kaptunk tőle képeslapot.
Nagyon sajnáljuk, de Jonathan meghalt egy balesetben tegnap.
Őszinte részvétünk.
Milyen balesetben?
Megfulladt.
Kérnek teát?
Történt, egy baleset Forte dei Marmiban.
Baleset?
Igen. Az olasz rendőrség határozottan állítja.
Most Olaszországba kell menniük, hogy azonosítsák a fiukat.
A legközelebbi reptér Pisában van.
Az olasz hatóságok nem adják ki a holttestet,
amíg nem volt hivatalos azonosítás.
Lehet, hogy nem is Jonathan az? Lehet, hogy tévedés?
Nem, nagyon sajnálom, Mrs. Brigstocke, de nincs tévedés.
Az olasz rendőrség átnézte a fia holmiját,
- és a táskája ott volt a parton. - Valaki ellophatta.
Megtalálták az útlevelét.
Sajnálom, attól tartok, biztosan Jonathan az.
A holttestet nem lehet kiadni, amíg nincs hivatalos azonosítás.
Utána hazahozhatják.
Van bárki, aki ezt megtehetné maguknak?
Nem, nincs senki.
Itt a konzulátus száma.
És az enyémet is ráírtam, ha netán van még kérdésük.
Még egyszer fogadják őszinte részvétünket.
Nem kell kikísérniük.
Túl tejes.
Elnézést?
A tea túl tejes.
Értem.
Sajnálom.
Kérem, hívjon, ha van kérdése.
Jonathan.
Köszönti önt az O2 üzenőszolgálata.
A hívott személy nem tudja fogadni hívását.
A hangjelzés után hagyjon üzenetet.
Robert.
Én megértem, hogy feldúlt vagy.
Kérlek, nagyon kérlek, hogy hívj fel.
Tudnom kell, hogy épségben vagy.
Meg akarod értetni vele, miért nem mondtad el neki.
Nem magad miatt.
Hanem miattuk.
Robert, de főleg Nicholas miatt.
A hallgatásoddal a fiadat védted,
és Jonathan halála megpecsételte.
Nem kellett, hogy még más is szenvedjen.
Mr. és Mrs. Brigstocke?
Jó napot, a nevem Richard Perkins.
A konzulátus küldött, hogy segítsek ebben a fájdalmas eljárásban.
Van kocsim, ha készen állnak.
ÉRKEZÉS
Ó, igen. Igen. Hadd segítsek azzal, Mrs. Brigstocke.
Mr. Brigstocke?
Jól van, kövessenek, kérem.
Bocsánat, hogy késtem. Lezárás volt az autostradán.
Az autópályán, mármint.
A nap úgy sütött, mintha semmi szörnyű nem történt volna.
GALILEI NEMZETKÖZI REPÜLŐTÉR
Minél súlyosabb a teher, annál valóságosabbak a dolgok.
Egy márványszobor csupán egy kődarabbá válik.
ROBERT KÉRLEK
GYERE HAZA
BESZÉLNÜNK KELL
ROBERT KÉRLEK HÍVJ FEL KÉRLEK HÍVJ FEL
Baszd meg!
Robert ráébredt, hogy nem tud elvezetni a munkahelyére.
Nem merte megkockáztatni.
Még biztos magas az alkoholszintje.
Hívhatott volna taxit, de úgy döntött, hogy busszal megy.
Az olasz törvények szerint a holttestet be kell balzsamozni elszállítás előtt.
Értik, hogy ez mit jelent?
Mrs. Brigstocke?
Az arca nincs felfúvódva.
Hogyan?
Ön azt mondta, megfulladt, de az arca nincs felfúvódva.
Nincs ok gyulladásra.
A test nem töltött túl sok időt a víz alatt.
Ez mi a karján?
Az valószínűleg a baleset során szerzett sérülés.
Mrs. Brigstocke?
Mr. Brigstocke, most már mehetünk.
Nem tudom eléggé megköszönni.
Ez a legkevesebb, miután megvendégelt egy pizzára.
Miközben szórakoztattad a fiamat, hogy egye meg a vacsoráját.
Vicces volt. Bírom a gyerekeket.
Sok szerencsét Rómában.
Köszönöm.
Élvezd a további utadat.
Megpróbálom.
Oké.
Jól van. Gyere, Nicholas.
Bocsi.
Na jó. Köszönöm.
Én is.
Viszlát, Jonathan.
Viszlát.
Jonathan?
Igen?
Tudsz várni egy percet, amíg felviszem az ágyába?
Azt hiszem, megérdemelsz egy rendes hálapiát.
Jó. Tudok. Tudok várni.
Oké. Klassz.
Nem bánnék végre egy kis felnőtt társaságot.
Várj a bárban, amíg felviszem.
- Jó. Jó. - Jól van. Remek.
Nem tart soká.
Jól van.
Buonasera.
Robert évek óta nem járt tömegközlekedéssel.
Nézi az embereket, akikkel rendesen nem jár együtt munkába.
Úgy véli, hogy a nő valószínűleg több műszakban dolgozik,
hogy ellássa magát és a családját.
Ez egy jó asszony.
Egy hiúság nélküli nő,
akinek nincs ideje viszonyokra és csalásra.
Érzi az ebéd szagát a két üléssel arrébb ülő férfi hátizsákjából.
Kőművesnek tippeli a férfit,
aki valószínűleg valami kivételezett londoni otthonában dolgozik,
olyanban, mint az övé,
ahol ettől az embertől sajnálni fognak pár kávét, és hogy használja a vécét.
Azon töpreng, vajon a gondolatai rasszisták vagy lekezelőek-e,
vagy mindkettő,
és úgy dönt, hogy valószínűleg azok.
Az egyszerűség feltételezése.
Hogy jelentőséget társított a létezésükhöz.
„Álszent barom.” Ez az ítélete saját magáról.
Nem tudod biztosan, Stephen Brigstocke mit akar.
Bocsánatkérést?
A bűn beismerését?
Tudod, hogy kapcsolatba kell lépned vele, mielőtt elfajul a dolog.
Mielőtt Nicholast eléri Stephen Brigstocke dühe.
Volt még némi tartalék a kamrában Nancy készítményeiből.
Nem nyúltam hozzájuk, mióta meghalt.
Különleges alkalmakra tartogattam őket.
És ma különleges alkalom volt.
A terv zökkenőmentesen haladt.
Minden egyes rész végrehajtásával
közelebb éreztem magam hozzá.
Ön a 020 7946 0534-es számot hívta.
Sem Stephen, sem Nancy nem tudja fogadni ezt a hívást,
de ha volna szíves üzenetet hagyni dátummal, időponttal
és a telefonszámával, akkor megpróbáljuk visszahívni.
További szép napot.
Igen. Halló.
Ez egy üzenet Stephen Brigstocke-nak.
A nevem Catherine Ravenscroft.
Olvastam a Vadidegent, és...
intenzív érzelmi elkötelezettséggel írták.
És fészkel egy fájdalom a mélyén ennek a könyvnek,
ami tagadhatatlan.
Lehetetlen nem meghatódni a szívtől, amely ezeket a szavakat papírra vetette.
És igazából ritka egy fikciós műnél,
hogy ilyen erőteljes érzéseket keltsen az olvasóban.
Igen, ez egy kiváló fikciós mű,
és minden jót kívánok.
Úgy érzed, helyesen cselekedtél.
Stephen Brigstocke-nak az elismerésedre volt szüksége.
És ez neked is segített.
Leírtad és elmondtad ezeket a szavakat, és így muszáj volt a fájdalmára gondolnod.
Így talán javult a kettőtök közti egyensúly.
A gonosz kopogtatott az ajtómon.
Kiderítette, ki vagyok.
Számítottam rá, hogy így lesz. De a hangja megriasztott.
A könyv nem egy „kiváló fikciós mű” volt,
ahogy nevezte.
És ezt ő mindenkinél jobban tudta. Mekkora csaló.
Nagyon vigyázott, nehogy bocsánatot kérjen, nehogy felelősséget vállaljon.
Nem érdekelt, hogy elismeri a fájdalmamat.
Erről már rég lekésett.
Át kell éreznie.
Szenvednie kell, ahogy én szenvedtem.
És Nancy hosszú ősz hajszála egy jel volt.
A jóváhagyásának a jele.
Elgondolkodtatott, mi mással tehetnék még a kedvére.
Gondoltam: „Légy bátor.”
Arra, hogy megelőzted, hogy kinyírjam a fiam.
Nem tenne ilyet. Szereti.
Hát, nagyon édes.
Csak egy kis energiagombóc.
„Anyu. Anyu, ezt nézd meg.
Anyu, nézz ide. Nézz már ide.”
És imádja.
Tényleg imádom.
Minden egyes pillanatát.
De most komolyan. Nézlek téged, és kicsit irigy leszek.
Irigy rám?
Igen. De ilyen kedélyesen.
Irigylem a szabadságodat.
A szabadságomat?
Tudod, hogy felfedezheted a világot.
Hogy utazhatsz.
Hogy menet közben hozhatsz döntéseket.
Hogy új embereket ismersz meg.
Hogy vad, szenvedélyes románcaid vannak mindenhol, amerre jársz.
Erről nem tudok.
Azt akarod mondani, hogy nincsenek vad, szenvedélyes románcaid?
Hát, nem igazán.
Ez miért van?
A barátnőmmel utaztam.
Van barátnőd?
Van.
Hol van?
A barátnőd.
Neki vissza kellett mennie Londonba.
Értem.
Mióta vagytok együtt, te és a barátnőd?
Nem tudom.
Kábé egy éve?
És előtte?
- Tessék? - Sok barátnőd volt előtte?
Nem igazán.
Sasha az első rendes barátnőm.
- Sasha. - Igen.
Mindig hűséges voltál Sashához?
- Igen. - Mindig?
Igen.
Ugyan. Sosem fantáziáltál arról, hogy egy másik lánnyal vagy a suliból,
vagy valami szexi mademoiselle-lel, akit akkor láttál,
mikor sorban álltál a Louvre-ban?
- Nem igazán. - Kate Moss?
Salma Hayek?
Hát, tudja...
Ki volt az?
Ki tetszik neked?
Kylie?
Kylie Minogue?
Kylie.
Igen, ő szexi.
Nem tudom.
Gyönyörű szája van.
Mi tetszik Kylie-ban?
Nem tudom. Jó a teste.
Igen, gondolom, jó a teste. Igen.
De amikor fantáziálsz,
mit tennél Kylie-val?
Hát... Tudja.
Nem tudom.
Dolgokat.
Milyen dolgokat tennél Kylie-val?
Meg...
Megcsókolnám.
Az arcán?
Igen.
Megcsókolnám a száját is.
Az biztos jó.
Mi mást csinálnál még?
Hozzáérek.
Hol érsz hozzá?
A bőréhez?
Puha?
Kylie bőre puha?
Igen.
Hol nyúlsz még hozzá?
Az arcán.
Csak az arcán?
A mellén.
Hozzáérsz Kylie cicijéhez?
Hogy érsz hozzá?
Finoman?
A kedvére van?
Azt hiszem.
Biztos nagyon is kedvére van.
És...
hozzáérsz Kylie...
mellbimbójához?
Igen.
Összenyomod az ujjaddal?
Igen.
Megkeményedik?
Aha.
És te?
Te megkeményedsz Kylie mellbimbójának érintésétől?
Igen.
Ő érzi?
Érzi, mennyire kemény vagy?
Igen.
Milyen szerencsés...
Kylie...
hogy érzi, mennyire kemény vagy.
Későre jár, azt hiszem, visszamegyek a szobámba.
De szeretném hallani, mi mást csinálnál még...
Kylie-val.
Úgyhogy odamegyek a recepcióra, mert szerintem a szobámban hagytam a kulcsom.
Várj itt, aztán menj ki a mosdóba.
Útközben meglátod a lifteket.
Hogy hangzik ez a terv?
Oké.
Mi van Nicholasszal?
Ne aggódj Nicholas miatt, alszik, mint a bunda.
A 207-es szoba.
Scusi. Legyen szíves ezt a szobámhoz írni.
- Certo. - Köszönöm.
Claudio Bramanti vagyok a Forte dei Marmi bírói hivataltól.
Jonathan Brigstocke holmijáért jöttünk.
Második emelet.
Ez az a szoba.
Jonathan itt aludt?
Igen, Mrs. Brigstocke.
Szülinapi ajándék volt.
A tizenharmadikra.
Tizennegyedik.
Azt mondtad, túl fiatal, nem lehet rábízni.
Nancy ellenezte, hogy Jonathan bicskát kapjon,
de én ki akartam vívni a szeretetét.
Sosem álltam olyan közel hozzá, mint az anyja.
Mikor kezdett cigizni?
Valószínűleg az a lány, Sasha, szoktatta rá.
Nancy sosem helyeselte Sashát.
Én magam sem akartam volna, hogy Jonathan végül nála kössön ki.
A fényképezőjét nem láttam.
Egy Nikon volt, csúcsmodell, tőlünk kapta a 18. születésnapjára.
Mindig úgy gondoltam, hogy a hotelben lopta el valaki.
Nancy biztos megtalálta,
és azon töprengtem, mikor döntött úgy, hogy előhívatja a filmet.
Ezt mind bepakoljuk?
Igen. Amiatt ne aggódj, Stephen. Elintézek mindent.
Le tudnál lassítani, kérlek?
Mindjárt ott vagyunk.
Ezt hajtogattad az elmúlt 20 percben.
Nem fogsz belehalni, ha megmozgatod a nagy segged, öreg harcos.
Nem a seggem miatt aggódom, hanem a tüdőm miatt.
- Úgy érzem, megüt a guta. - Ne nyavalyogj.
Mi ez az önelégült vigyor?
Te balfék.
- Balfasz. Mi... Hová... - Helló, Claire.
- Helló. Hogy s mint? - Hogy s mint?
Jól.
Na, kit hoztam?
Stephent.
Stephen.
Bemutatom Claire-t.
Ez az ő csodás könyvesboltja, és egyben kiadó is.
- Igazán örvendek. - Szintén. Imádtam a könyvét.
Valóban?
Nagyon is.
Azóta ajánlom a vevőimnek. Jó néhányat eladtunk.
Stephen ragaszkodott hozzá, hogy a könyve legyen kitéve a boltodban.
Igen. Kifejezetten ezt kérte.
Komolyan? Ó, köszönöm.
Megkérdezhetem, miért?
Ó, nos, sokat olvastam a boltról,
és úgy tudom, nagyon sok...
jó sok ismert vevője van, akik imádják a könyveket.
Hát, igen. Járnak ide páran.
Nagyon szerencsések vagyunk.
Esetleg szervezhetnénk ide felolvasást a könyvéből.
Igen.
Volt itt Adam Thirlwell a múlt héten.
Meg lennék tisztelve.
Remek!
Tudja, erre a befejezésre nem számítottam.
Meglepett.
- És ez rossz? - Nem.
Ellenkezőleg, örültem, hogy a nő megkapta, amit érdemelt.
Szörnyű teremtés.
Az, csakugyan.
Elnézést. Kaphatnék egy asztalt?
Kérhetnék pirítóst paradicsommal, és egy presszókávét?
Múlt éjjel Catherine próbálta meggyőzni Robertet,
hogy nem úgy volt, ahogy a könyvben van.
Ami őt illeti,
Catherine évekkel ezelőtt eljátszotta az esélyt a saját verziójára.
Tudja, hogy bármit is fog olvasni, az megtörtént.
Gyere be.
Csukd be az ajtót.
Örülök, hogy feljöttél.
Szeretnék még hallani Kylie-ról.
Gyere közelebb.
A testem más lett, mióta szültem.
Biztos sokkal fiatalabb testekhez szoktál.
Gyere közelebb.
Add a kezed.
Hogy érsz hozzá Kylie melléhez?
Megmutatnád?
Jól van.
Puha?
Aha.
Érzed, ahogy keményedik a mellbimbóm?
Ó, igen.
Megszorítanád?
Finoman.
Érezlek.
Kemény.
Gyere.
Térdre.
Térdelj le.
Oldd ki a fűzőket.
Vedd le.
Tudod, mit kell tenned?
Várj, várj, várj.
Finoman.
Egy kicsit feljebb.
Igen. Igen, ott. Érzed?
- Várj. Érzed? - Aha.
Oké. Most fogd az ajkaid közé, és most szopd az ajkaid közt.
Igen, így.
És most a nyelveddel...
...csinálj kis köröket.
Ó, igen.
Úristen.
- Oké. Érzed, mennyire nedves? - Aha.
Igen.
Jó, most az ujjadat... az ujjadat vidd oda le.
Ide?
Lejjebb.
Csak finoman nyomd.
Ne menj be. Csak kicsit fölötte.
- Aha. - Igen!
És most mozgasd a nyelved.
Állj, állj.
Gyakran tartottam Jonathant elkapatottnak, félrevezetettnek. Bánom.
Szégyellem, hogy ráébredtem, hogy sosem hittem a bátorságában.
De egyetlen másik alkalmat sem tudok felidézni,
amikor Jonathan ne magát helyezte volna mindenki elé.
Egyet sem.
Akkor miért?
Miért próbálta megmenteni azt a gyereket?
Csak valami felelőtlen felbuzdulásból?
Ott történt az eset. A vízimentő széke mellett.
Hol volt a vízimentő?
Épp egy gyereket látott el, aki megvágta a lábát.
Honnét tudják biztosan, hogy baleset volt?
Az esetet sok tanú is megerősítette.
Jonathan annyira jó úszó volt.
- Nagyon sajnálom, Mrs. Brigstocke. - Volt még más érintett?
A férfiak, akik kihúzták, a vízimentő, aki próbálta megmenteni.
És az angol hölgy, a gyermek anyja.
Hogy hívják?
Catherine Ravenscroft.
Beszélni akarok vele.
Sajnálom, de ma reggel visszatért Londonba.
Azt állítja, nem ismerte Jonathant.
Elment?
Csak úgy?
Kapcsolatba akarok lépni vele.
Ezt nem neki kéne eldöntenie?
Kérem az elérhetőségét.
Mindenképp megszerzem az elérhetőségét, Mrs. Brigstocke.
Nancy.
Nancy!
Érzed?
Igen.
Sósvíz-ízed van.
A tengerben fürödtem.
Csak azt csinálom, amit te csináltál velem az ujjaddal.
Csak itt.
Még nem akarom, hogy elmenj.
Gyere.
- Várj, várj, várj, várj. - Baszki.
- Most fogd a fenekem. - Jó.
Csináld ugyanazt az ujjaddal.
Jó.
- Csak egy kicsit nyomd... Ne... - Elmegyek.
- Ne, várj, várj! - El fogok...
Várj, várj, várj. Lassan, lassan.
Lassíts. Lassan.
Ó, baszki.
Ó, basszus. Bocsánat.
- Ne húzd ki. Ne húzd ki. - Sajnálom.
Sajnálom. Te vad vagy.
Olyan vagy, mint egy szex-Yoda.
A legkevésbé sem.
De komolyan. Ezek a dolgok a...
Az igazat megvallva, én...
Tudod, ezek olyasmik, amiket ki akartam próbálni.
Hogy érted?
Tudod, olyasmik, amiket csinálni akartam, vagy azt akartam, hogy velem csinálják.
Mármint sose csináltad még?
Ez más, ha házas vagy.
De előtte?
Nem nagyon.
Mármint csak tiniszex volt, tudod.
- Mi? - Bocs.
Nem úgy...
De igazad van.
Ez más volt.
Igen, az volt.
Úristen.
Ilyen gyorsan?
Aha.
Anyu!
- Felé... - Itt vagyok, angyalom.
Feküdj vissza.
Nem fog...
Oké.
Eszembe jutott egy vers, amit régen tanítottam.
Egy vers, amit Mark Twain vésetett fel a lánya sírkövére.
„Langy nyári nap, Kedvesen süsd,
Langy déli szél, Finoman hűtsd.
Óvón takard,
Te hant,
te hant.”
„Jó éjt, szívem,
Aludj
alant.”
RENÉE KNIGHT REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Speier Dávid