Lūdzu, Robert!
KETRINA
PILNĪGS SVEŠINIEKS E. DŽ. PRESTONS
Atšujies!
Mēs nedrīkstam nokavēt Rembranta izstādi Nacionālajā galerijā...
kā jau nokavējām Poloku un Monē.
Un nākammēnes sāks rādīt jauno Almodovara filmu.
Mēdz teikt, ka liktenis klauvē pie durvīm.
Nav tiesa.
Kas tur svētdienā var būt?
Kaimiņi, kas čīkstēs par dūmiem.
Nu, tu atvērsi vai ne?
Nuja.
Liktenis ne pie kādām durvīm neklauvē.
Liktenis atļauju nelūdz.
Tas iegāžas neaicināts
un nežēlīgi sagrābj gan miesu, gan dvēseli.
Brigstoka kungs?
Jā.
Vai drīkstam, lūdzu, ienākt?
Nensij!
Stīven?
Te ir policija. Viesistabā.
Ņem to nost!
Jā?
Esmu izmeklētājs Daginss. Šī ir policiste Deivisa no Metropoles policijas.
- Ko jūs vēlaties? - Apsēdieties, lūdzu!
Jums ir dēls.
- Džonatans, 19 gadus vecs. - Jā.
- Ceļo pa Itāliju? - Jā. Jā, viņš ir...
Viņš ir Itālijā. Vakar saņēmām no viņa pastkarti.
Mums ļoti žēl, bet Džonatans gājis bojā negadījumā. Vakar.
Mums ļoti žēl.
Kādā negadījumā?
Viņš noslīka.
Vai nevēlaties tēju?
Tas bija negadījums Fortē dei Marmi.
Negadījums?
Jā. Itālijas policija to norāda pavisam skaidri.
Tagad jums jābrauc uz Itāliju identificēt savu dēlu.
Tuvākā lidosta ir Pizā.
Itālijas varas iestādes ķermeni neatdos,
kamēr nebūs veikta formāla identificēšana.
Tad tas varētu nebūt Džonatans? Tā varētu būt kļūda?
Nē. Man žēl, Brigstokas kundze, bet kļūda tā nav.
Itālijas policija ir pārmeklējusi jūsu dēla mantas,
- un viņa soma bija pludmalē. - Varbūt kāds to bija nozadzis.
Tika atrasta viņa pase.
Atvainojiet! Diemžēl tas noteikti ir Džonatans.
Ķermeni nevar atdot, kamēr tas nav formāli identificēts.
Pēc tam jūs varēsiet vest viņu mājās.
Vai ir kāds cits, kas to var izdarīt jūsu vietā?
Nē. Neviena cita nav.
Te būs konsulāta numurs.
Un iedodu jums arī savējo, ja rodas vēl kādi jautājumi.
Vēlreiz - mēs ļoti jūtam jums līdzi.
Mēs paši pratīsim iziet.
Par daudz piena.
Ko, lūdzu?
Tējā ir par daudz piena.
Ak tā.
Es atvainojos.
Lūdzu, zvaniet, ja ir kādi jautājumi.
Džonatans.
Esiet sveicināti ziņapmaiņas pakalpojumā O2!
Cilvēks, kuram jūs zvanāt, nevar atbildēt.
Lūdzu, atstājiet ziņu pēc signāla!
Robert!
Es saprotu, ka esi satriekts.
Lūdzu, piezvani man!
Man jāzina, vai tev viss kārtībā.
Tu gribi viņam paskaidrot, kāpēc neesi to stāstījusi.
Tas nebija tevis dēļ.
Tas bija viņu dēļ.
Roberta, bet lielākoties Nikolasa dēļ.
Tu klusēji, lai pasargātu dēlu,
un Džonatana nāve bija to aizzīmogojusi.
Nebija vajadzības likt ciest vēl kādam.
Brigstoka kungs un kundze?
Sveicināti! Mani sauc Ričards Pērkinss.
Konsulāts mani atsūtīja jums palīdzēt šajā sāpīgajā procesā.
Man ir mašīna, ja esat gatavi.
Jā. Es jums palīdzēšu, Brigstokas kundze.
Brigstoka kungs?
Tā, sekojiet man, lūdzu!
Atvainojiet, ka nokavējos. Uz laiku bija slēgta autostrada.
Tas ir, šoseja.
Spīdēja saule, it kā nekas briesmīgs nebūtu noticis.
GALILEJA STARPTAUTISKĀ LIDOSTA
Jo smagāka nasta, jo īstāks viss kļūst.
Marmora statuja vairs nav nekas vairāk kā akmens bluķis.
KETRINA ROBERT, LŪDZU
BRAUC MĀJĀS
MUMS JĀRUNĀ
ROBERT, LŪDZU, PIEZVANI MAN LŪDZU, PIEZVANI MAN
Nu dirsā!
Roberts saprot, ka nevar braukt uz darbu ar mašīnu.
Viņš neuzdrošinās riskēt.
Noteikti vēl pārsniedz atļauto.
Viņš varētu izsaukt taksometru, bet nolemj braukt ar autobusu.
Saskaņā ar Itālijas likumu ķermenis pirms pārvešanas uz citu valsti jāiebalzamē.
Vai saprotat, ko tas nozīmē?
Brigstokas kundze?
Viņa seja nav uztūkusi.
Ko, lūdzu?
Jūs teicāt, ka viņš noslīka, bet viņa seja nav uztūkusi.
Iekaisumam nav pamata.
Ķermenis zem ūdens nebija pārāk ilgi.
Kas viņam uz rokas?
Tas droši vien ir ievainojums, kas gūts negadījuma laikā.
Brigstokas kundze?
Brigstokas kundze, nu varam iet.
Nezinu, kā pateikties.
Tas ir mazākais, ko varu, pēc tam, kad pacienāji mani ar picu.
Un tikmēr tu izklaidēji manu dēlu, lai viņš ēstu vakariņas.
Tas bija jautri. Man bērni patīk.
Lai veicas Romā!
Paldies.
Izbaudi pārējo ceļojumu!
Mēģināšu.
Labi.
Labi. Nu tā, Nikolas.
Atvaino!
Labi. Paldies.
Paldies tev.
Atā, Džonatan!
Paliec sveika!
Džonatan!
Jā?
Vai tu brīdi nepagaidītu, kamēr nolieku viņu gulēt?
Domāju - esi pelnījis īstu pateicības dzērienu.
Jā. Jā, es varu pagaidīt.
Jā, labi.
Man patiktu kāda pieaugušā sabiedrība pārmaiņas pēc.
Varbūt pagaidi bārā, un es uznesīšu viņu augšā.
- Jā. - Jā, labi.
Es ātri.
Labi.
Buonasera.
Ar sabiedrisko transportu Roberts nav braucis gadiem.
Viņš skatās uz cilvēkiem, ar kuriem kopā uz darbu parasti nebrauc.
Viņš domā, ka tā sieviete droši vien strādā maiņās,
lai uzturētu sevi un savu ģimeni.
Laba sieviete.
Sieviete bez patmīlības,
kurai nav laika romāniem un krāpšanai.
Viņš jūt pusdienu smaržu, kas nāk no tā vīra mugursomas,
kurš sēž divas vietas tālāk.
Viņš min, ka tas ir celtnieks,
kas droši vien strādā kāda privileģēta londonieša mājā.
Tādā mājā kā viņam,
kur šim vīram noskaudīs tasi kafijas un neļaus izmantot tualeti.
Viņš prāto, vai viņa domas ir rasistiskas vai augstprātīgas,
vai abējādas,
un nospriež, ka droši vien ir.
Šis pieņēmums, ka viss ir vienkārši.
Uzskats, ka viņu eksistencei viņš ir svarīgs.
"Svētulīgs ķēms," viņš par sevi nospriež.
Tu neesi droša, ko Stīvens Brigstoks grib.
Atvainošanos?
Vainas atzīšanu?
Tu zini, ka tev ar viņu jāsazinās, pirms viss ir aizgājis par tālu.
Pirms Nikolasu skar Stīvena Brigstoka dusmas.
Pieliekamajā man bija dažas burkas Nensijas gatavotā ievārījuma.
Nebiju to aizticis kopš viņas nāves.
Es to taupīju īpašiem gadījumiem.
Un šodien bija īpašs gadījums.
Plāns īstenojās bez aizķeršanās.
Izpildot katru tā daļu,
es jutos viņai tuvāk.
Esat sazvanījuši 0207 946 0534.
Te nav ne Stīvena, ne Nensijas, kas varētu atbildēt,
bet, ja jūs, lūdzu, atstāsiet ziņu ar datumu, laiku
un savu telefona numuru, mēs centīsimies jums atzvanīt.
Lai jums veicas!
Jā. Sveiki!
Šī ir ziņa Stīvenam Brigstokam.
Mani sauc Ketrina Reivenskrofta.
Es izlasīju grāmatu Pilnīgs svešinieks, un tā...
tā ir rakstīta ar spēcīgu emocionālu pārliecību.
Un šīs grāmatas pamatā ir sāpes,
kas ir nenoliedzamas.
Nav iespējams nejust līdzi sirdij, kas šos vārdus rakstījusi.
Un patiesībā tā notiek reti, ka daiļliteratūras darbs
izraisa tik spēcīgas jūtas tā lasītājā.
Jā, tas ir izcils daiļliteratūras darbs,
un es novēlu jums to labāko.
Tev liekas, ka esi rīkojusies pareizi.
Ka Stīvenam Brigstokam bija vajadzīgs tavs apstiprinājums.
Un tas palīdzēja arī tev.
Šo vārdu uzrakstīšana un pateikšana ir piespiedusi tevi domāt par viņa sāpēm.
Iespējams, starp jums abiem tika atjaunots līdzsvars.
Pie manām durvīm bija pieklauvējis velns.
Viņa bija sapratusi, kas esmu.
Es jau paredzēju, ka tā notiks, bet viņas balss lika man satrūkties.
Šī grāmata nebija "izcils daiļliteratūras darbs",
kā viņa to nosauca.
Un viņa to zināja labāk nekā jebkurš. Cik viltīga!
Viņa bija tik piesardzīga, ka neatvainojās, neuzņēmās atbildību.
Mani neinteresēja tas, ka viņa atzīst manas sāpes.
Tam jau bija par vēlu.
Viņai bija tās jāsajūt.
Viņai bija jācieš, kā biju cietis es.
Un Nensijas garais, sirmais mats bija zīme.
Viņas apstiprinājuma zīmogs.
Tas lika man domāt, kā vēl es varētu viņu iepriecināt.
"Esi drosmīgs!" es nodomāju.
Par to, ka nepieļāvi, ka nogalinu savu dēlu.
Tu to nedarītu. Tu viņu mīli.
Nu, viņš tiešām ir mīļš,
bet viņam ir tik daudz enerģijas!
"Mammīt! Mammīt, paskaties uz šo!"
"Mammīt, paskaties uz mani! Paskaties!"
Un tev tas patīk.
Tiešām patīk.
Ikkatrs tā mirklis.
Bet, godīgi sakot, es skatos uz tevi un mazliet apskaužu.
Apskaud mani?
Jā, bet tā labvēlīgi.
Tikai apskaužu tavu brīvību.
Manu brīvību?
Tu vari pētīt pasauli.
Ceļot.
Pieņemt lēmumus pa ceļam.
Iepazīt jaunus cilvēkus.
Ikkatrā vietā, kur aizbrauc, tev var būt trakas, kaislīgas mīlas dēkas.
Par to gan es nezinu.
Gribi teikt, ka tev nav traku, kaislīgu mīlas dēku?
Nu, ne gluži.
Kāpēc tā?
Es ceļoju ar savu draudzeni.
Tev ir draudzene?
Jā.
Kur viņa ir?
Tava draudzene.
Viņai bija jāatgriežas Londonā.
Ak tā.
Cik ilgi jūs esat kopā? Tu un tava draudzene.
Nezinu.
Apmēram gadu?
Un pirms tam?
- Kas? - Vai tev bija daudz draudzeņu pirms tam?
Ne gluži.
Saša ir mana pirmā īstā draudzene.
- Saša. - Jā.
Vai tu vienmēr esi bijis Sašai uzticīgs?
- Jā. - Vienmēr?
Jā.
Beidz! Vai nekad neesi fantazējis, ka esi ar citu meiteni no skolas
vai kādu seksīgu mademoiselle, ko redzēji,
stāvot rindā pie Luvras?
- Ne gluži. - Keita Mosa?
Salma Hajeka?
Nu, tu zini.
Kura?
Kura tev patīk?
Kailija.
Kailija Minoga?
Kailija!
Jā, viņa ir seksīga.
Nezinu.
Viņai ir skaista mute.
Kas tev Kailijā patīk?
Nezinu. Viņa ir smuka.
Jā, var teikt, ka viņa ir smuka. Jā.
Bet tavā fantāzijā -
ko tu ar Kailiju darītu?
Tu zini.
Es nezinu.
Kaut ko.
Kas ir tas "kaut kas", ko tu ar Kailiju darītu?
Es...
viņu skūpstu.
Uz vaiga?
Jā.
Es arī skūpstu viņu uz lūpām.
Tas noteikti ir jauki.
Ko vēl tu dari?
Es viņai pieskaros.
Kur tu viņai pieskaries?
Viņas ādai.
Vai tā ir maiga?
Vai Kailijas āda ir maiga?
Jā.
Kur vēl tu viņai pieskaries?
Viņas sejai.
Tikai sejai?
Viņas krūtīm.
Tu pieskaries Kailijas pupiem?
Kā tu tiem pieskaries?
Maigi.
Vai viņai tas patīk?
Tā šķiet.
Viņai tas noteikti ļoti patīk.
Un...
vai tu pieskaries Kailijas...
krūtsgalam?
Jā.
Vai tu saspied to starp pirkstiem?
Jā.
Vai tas ir ciets?
A-ha.
Un tu?
Vai tev kļūst ciets, kad aizskar Kailijas krūtsgalu?
Jā.
Vai viņa to jūt?
Vai viņa jūt, cik tev ir ciets?
Jā.
Kā viņai veicas...
Kailijai...
ka viņa jūt, ka tev ir tik ciets.
Kļūst vēls, tāpēc domāju, ka atgriezīšos savā numurā.
Bet es labprāt dzirdētu, ko vēl tu darītu...
ar Kailiju.
Es tagad aiziešu uz reģistratūru, jo, šķiet, esmu atstājusi atslēgu numurā.
Varbūt tu varētu pagaidīt te un tad iet uz tualeti.
Pa ceļam atradīsi liftus.
Ko teiksi par šādu plānu?
Labi.
Kā ar Nikolasu?
Par Nikolasu neuztraucies! Viņam ir ciešs miegs.
207. numurs.
Scusi. Vai pieskaitīsiet to pie mana rēķina, lūdzu?
- Certo. - Paldies.
Esmu Klaudio Bramanti no Fortes dei Marmi tieslietu biroja.
Atnācām pēc Džonatana Brigstoka mantām.
Otrais stāvs.
Šī istaba.
Džonatans gulēja te?
Jā, Brigstokas kundze.
Tā bija dzimšanas dienas dāvana.
Trīspadsmit.
Četrpadsmit.
Tu teici, ka viņš ir par mazu, lai viņam to uzticētu.
Nensija pretojās, kad gribēju dāvināt Džonatanam nazi,
bet es gribēju iegūt viņa mīlestību.
Es nekad viņam nebiju tik tuvs kā viņa.
Kad viņš sāka smēķēt?
Droši vien tā meitene Saša viņu uz to pamudinājusi.
Nensijai Saša nešķita pietiekami laba.
Arī es pats nebūtu gribējis, ka Džonatans paliek ar viņu.
Viņa fotoaparātu es neredzēju.
Nikon - pats labākais. Mūsu dāvana viņa 18. dzimšanas dienā.
Es vienmēr pieņēmu, ka to viesnīcā kāds nozadzis.
Nensija to acīmredzot atrada,
un es prātoju, kad viņa nolēma filmiņu attīstīt.
Vai mums tas viss jāsakravā?
Jā. Par to neuztraucies, Stīven! Es visu izdarīšu.
Vai vari, lūdzu, iet lēnāk?
Esam gandrīz klāt.
To tu saki jau pēdējās 20 minūtes.
Klau, nenāks par ļaunu, ja pakustināsi savu lielo pakaļu, vecīt.
Es neuztraucos par pakaļu, bet par plaušām.
- Liekas - mani tūlīt ķers trieka. - Beidz činkstēt!
Kas tas par pašapmierinātu smaidu?
Muļķis!
- Ķēms! Kas... Kur... - Sveika, Klēra!
- Sveiks! Kā klājas? - Kā tev?
Labi.
Uzmini, ko atvedu.
Stīven!
Nāc iepazīsties ar Klēru!
Šī ir viņas jaukā grāmatnīca, un viņa ir arī izdevēja.
- Prieks iepazīties. - Man tāpat. Man jūsu grāmata patika.
Tiešām?
Pat ļoti.
Es to iesaku saviem pircējiem. Esam pārdevuši diezgan daudzas.
Stīvens uzstāja, ka viņa grāmatai jābūt izliktai tavā veikalā.
Jā. Viņš par to bija kategorisks.
Tiešām? Paldies.
Vai drīkstu jautāt, kāpēc?
Esmu par to ļoti daudz lasījis
un domāju, ka jums ir daudz...
diezgan daudz svarīgu klientu, kas mīl grāmatas.
Nu jā. Daži nāk.
Mums ļoti veicas.
Varbūt mēs varētu te noorganizēt jūsu grāmatas lasīšanu.
Jā.
Pagājšnedēļ pie mums bija Ādams Tērlvels.
Es būtu pagodināts.
Lieliski.
Ziniet, tās beigas es neparedzēju.
Tās mani pārsteidza.
- Vai tas ir slikti? - Nē.
Tieši pretēji. Es tā priecājos, ka viņa dabūja, ko pelnījusi.
Viņa ir šausmone.
Jā, ir gan.
Atvainojiet! Vai ir kāds brīvs galdiņš?
Vai varētu, lūdzu, dabūt grauzdiņu ar tomātiem un espreso?
Pagājušajā naktī Ketrina mēģināja Robertu pārliecināt,
ka dzīvē nebija tā, kā rakstīts grāmatā.
Ciktāl tas attiecas uz Robertu,
tiesības pastāstīt savu versiju viņa bija zaudējusi pirms daudziem gadiem.
Viņš zina: tas, ko viņš tūlīt lasīs, ir noticis.
Nāc iekšā!
Aizver durvis!
Man prieks, ka atnāci.
Es gribu dzirdēt ko vairāk par Kailiju.
Nāc tuvāk!
Kopš dzemdībām mans ķermenis vairs nav kā agrāk.
Tu noteikti esi radis pie daudz jaunākiem ķermeņiem.
Nāc tuvāk!
Dod roku!
Kā tu pieskaries Kailijas krūtīm?
Vari parādīt?
Jā.
Vai tā ir mīksta?
A-ha.
Vai jūti, kā mans krūtsgals kļūst ciets?
Jā.
Vai vari to saspiest?
Maigi.
Es tevi jūtu.
Ciets.
Nāc!
Ceļos!
Nometies ceļos!
Atsien auklas!
Noņem tās!
Vai zini, kas jādara?
Pa, pa, pa. Pag!
Maigi.
Mazliet augstāk.
Jā. Jā, tur. Vai tu to jūti?
- Pag! Vai tu to jūti? - A-ha.
Tā. Tagad apņem to ar lūpām un iesūc starp lūpām.
Jā, tā.
Un tagad ar mēli
taisi aplīšus.
Jā.
Ak dievs!
- Labi. Vai jūti, cik tur ir slapjš? - A-ha.
Jā.
Labi. Tagad ar pirkstu brauc uz leju.
Te?
Zemāk.
Mazliet uzspied.
Iekšā ne! Mazliet tur pāri.
- A-ha. - Jā.
Un turpini kustināt mēli.
Beidz!
Man žēl, ka bieži Džonatanu uzskatīju par izlaistu un noklīdušu.
Un man ir kauns atzīt, ka nekad neticēju viņa drosmei.
Bet es nespēju atcerēties nevienu citu reizi,
kad Džonatans sevi nebūtu nostādījis pirmajā vietā - pirms visiem citiem.
Ne reizi.
Tad kāpēc toreiz?
Kāpēc viņš centās izglābt to bērnu?
Vai tā bija tikai pārgalvīga impulsivitāte?
Tas notika tur. Blakus glābēja krēslam.
Kur bija glābējs?
Viņš rūpējās par bērnu, kas bija sagriezis pēdu.
Kā varat būt tik drošs, ka tas bija negadījums?
To apstiprināja daudzi aculiecinieki.
Džonatans bija tik labs peldētājs.
- Man žēl, Brigstokas kundze. - Vai bija iesaistīts vēl kāds?
Tikai vīrietis, kurš viņu izvilka, un glābējs, kurš centās izglābt.
Un angļu sieviete - tā bērna māte.
Kā viņu sauc?
Ketrina Reivenskrofta.
Es gribu ar viņu parunāt.
Man žēl, bet šorīt viņa atgriezās Londonā.
Viņa teica, ka Džonatanu nepazīst.
Viņa aizbrauca?
Tik vienkārši?
Es gribu ar viņu sazināties.
Vai nedomā, ka tas jāizlemj viņai?
Es gribu viņas kontaktinformāciju.
Es to noteikti dabūšu, Brigstokas kundze.
Nensij!
Vai jūti?
Jā.
Tu garšo pēc sālsūdens.
Es peldējos jūrā.
Es tikai ar pirkstu daru to, ko tu darīji man.
Tieši šeit.
Es negribu, lai tu jau beidz.
Nāc!
- Pa, pa, pa. - Velns!
- Tagad saņem manu pakaļu. - Jā.
Izdari to pašu ar savu pirkstu.
Jā.
- Tikai uzspied. Ne... - Es beidzu.
- Nē, paga. - Es tūlīt...
Paga, paga. Lēni.
Lēnāk. Lēni.
Nu vāks!
Ai, velns! Atvaino!
- Nevelc ārā! - Atvaino!
Atvaino! Tu esi traka.
Tu esi kā seksa Joda.
Pat ne tuvu.
Nē, nopietni. Tas viss ar...
Taisnību sakot, es...
Zini, es to visu gribēju izmēģināt.
Ko tu gribi teikt?
Tas ir tas, ko gribēju izdarīt vai gribēju, lai izdara man.
Tad tu to nebiji darījusi?
Laulībā ir citādi.
Bet pirms tam?
Neko daudz.
Bija tikai tāds pusaudžu sekss.
- Ko? - Atvaino!
Es ne...
Bet tev taisnība.
Šis bija citādi.
Jā, bija.
Ak dievs!
Tik ātri!
A-ha.
Mammīt!
- Vai viņš ir... - Tepat esmu, eņģelīt.
Čuči tālāk!
Vai viņš...
Labi.
Es atcerējos dzejoli, ko agrāk mācīju.
Dzejoli, ko Marks Tvens lika uzrakstīt uz meitas kapakmens.
"Siltā vasaras saule, Spīdi te maigi!
Siltais dienvidu vējš, Žūžo te liegi!
Zaļā velēna virsū,
Esi viegla,
esi viegla!
Dusi saldi, mīļā sirds,
Dusi saldi,
dusi saldi!"
PĒC RENĒ NAITAS ROMĀNA ATRUNA MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte