Prašau, Robertai.
KETRINA
„VISAI SVETIMAS ŽMOGUS“ E. D. PRESTONAS
Atsiknisk.
Atsiknisk!
Negalim praleisti Rembranto parodos Nacionalinėje galerijoje...
kaip praleidom Poloką ir Monė.
Kitą savaitę naujo Almodovaro filmo premjera.
Sako, likimas pasibeldžia į duris.
Netiesa.
Kas čia gali būti sekmadienį?
Kaimynai, skųsis dėl dūmų.
Gal atidarysi ar ką?
Taip.
Likimas nesibeldžia į duris.
Likimas neprašo leidimo užeiti.
Jis užgriūna nepaskambinęs
ir negailestingai sugriebia tavo kūną ir sielą.
Ponas Brigstokas?
Taip.
Galime užeiti, pone?
Nense.
Styvenai?
Atėjo policija, jie svetainėje.
Nusijuosk.
Taip?
Aš vyr. inspektorius Daginsas. Konsteblė Deivis, Londono policija.
- Kuo galime padėti? - Gal prisėstumėte?
Turite sūnų.
- Džonatanas, 19-os metų. - Taip.
- Keliauja po Italiją. - Taip, jis...
Jis Italijoje. Vakar gavom jo atviruką.
Deja, Džonatanas mirė nelaimingo įvykio metu, vakar.
Labai užjaučiame.
Kokio įvykio?
Nuskendo.
Gal norėtumėte arbatos?
Tai nutiko Forte dei Marmyje.
Nelaimingas įvykis?
Taip. Italijos policija dėl to neabejoja.
Jums teks vykti į Italiją jo atpažinti.
Artimiausias oro uostas – Pizos.
Pagal Italijos įstatymus, be formalaus atpažinimo
jie negali atiduoti kūno.
Tai gal tai ne Džonatanas? Gal tai klaida?
Ne, apgailestauju, ponia Brigstok. Tai ne klaida.
Italijos policija apžiūrėjo jūsų sūnaus daiktus,
- ir paplūdimyje rastas jo krepšys. - Gal kas nors pavogė?
Jie rado jo pasą.
Man labai gaila, bet, deja, tai tikrai Džonatanas.
Kūnas negali būt atiduotas be formalios atpažinimo procedūros.
Po to galėsite parsigabenti jį namo.
Gal vietoj jūsų tai gali padaryti kas nors kitas?
Ne, niekas.
Čia konsulato numeris.
Čia ir mano telefonas, jei jums kils klausimų.
Mes išties užjaučiame jus dėl netekties.
Išeisime patys.
Per daug pieno.
Atsiprašau?
Arbatoje per daug pieno.
Taip.
Apgailestauju.
Prašau, skambinkit, jei turėsit klausimų.
Džonatanai.
Jūs paskambinote į „O2“ žinučių centrą.
Žmogus, kuriam skambinate, šiuo metu negali atsiliepti.
Prašome palikti žinutę po signalo.
Robertai.
Aš suprantu tavo pyktį.
Bet paskambink man, labai prašau.
Turiu žinot, ar tau viskas gerai.
Nori priversti jį suprasti, kodėl jam nepasakei.
Ne dėl savęs.
Dėl jų.
Dėl Roberto, bet daugiausia dėl Nikolo.
Tavo tyla turėjo apsaugoti tavo sūnų,
o Džonatano mirtis ją užtvirtino.
Neverta buvo kentėti dar kam nors.
Ponai Brigstokai?
Sveiki. Ričardas Perkinsas.
Esu siųstas konsulato lydėti jus šio skausmingo proceso metu.
Mano mašina laukia, jei jūs pasirengę.
Taip. Leiskite jums padėti, ponia Brigstok.
Pone Brigstokai?
Prašome paskui mane.
Atleiskite už vėlavimą. Autostrada buvo uždaryta.
Tiksliau, greitkelis.
Saulė plieskė lyg niekur nieko.
GALILĖJAUS TARPTAUTINIS ORO UOSTAS
Kuo sunkesnė tragedija, tuo ryškiau matai tikrovę.
Marmuro statula tampa tiesiog akmens luitu.
KETRINA ROBERTAI, PRAŠAU
GRĮŽK NAMO
REIKIA PAKALBĖTI
ROBERTAI, PRAŠAU, PASKAMBINK MAN PRAŠAU, PASKAMBINK
Atsiknisk.
Robertas supranta, kad į darbą automobiliu negali važiuoti.
Jis nerizikuos.
Jis įpūstų nemažai promilių.
Jis gali išsikviesti taksi, bet nusprendžia važiuot autobusu.
Pagal Italijos įstatymus, kūnas turi būt balzamuojamas prieš gabenant jį į užsienį.
Ar suprantate, ką tai reiškia?
Ponia Brigstok?
Jo veidas nėra pabrinkęs.
Atleiskite?
Sakėte, kad jis nuskendo, bet jo veidas nėra pabrinkęs.
Uždegimui nebuvo laiko.
Kūnas po vandeniu buvo neilgai.
Kas ant jo rankos?
Greičiausiai, susižeidė įvykio metu.
Ponia Brigstok?
Pone Brigstokai, galime eiti.
Aš tau beprotiškai dėkinga.
Tai mažiausia, ką galėjau padaryti, nes tu pavaišinai mane pica.
Bet tu nuolat linksminai mano sūnų, kad jis viską suvalgytų.
Buvo smagu. Man patinka vaikai.
Sėkmės tau Romoje.
Ačiū.
Pasimėgauk likusia kelione.
Pasistengsiu.
Gerai.
Gerai. Nagi, Nikolai.
Atsiprašau.
Puiku. Ačiū.
Ačiū tau.
Viso, Džonatanai.
Viso gero.
Džonatanai?
Taip?
Gal luktelėtum sekundėlę, kol paguldysiu jį į lovą?
Manau, nusipelnei gero gėrimo.
Taip. Aš galiu palaukti.
Puiku. Gerai.
Man patiktų suaugusiojo draugija.
Palauk bare, kol nunešiu jį.
- Gerai. Taip. - Puiku. Gerai.
Aš greitai.
Gerai.
Buonasera.
Robertas seniai nesinaudojo viešuoju transportu.
Jis stebi žmones, su kuriais paprastai nesusiduria.
Jis mano, kad toji moteris turbūt dirba pamainomis,
kad išlaikytų save ir vaikus.
Gera moteris.
Jai nebūdinga tuštybė.
Ji neturi laiko romanams ir apgavystėms.
Iš vyro, sėdinčio už dviejų sėdynių, kuprinės
sklinda priešpiečių kvapas.
Gal jis koks statybininkas,
dirbantis kokiam prestižiniam privilegijuoto londoniečio name,
tokiame kaip jo,
kur nenoromis jam buvo leista naudotis puodeliais kavai ir tualetu.
Jam įdomu, ar šios jo mintys yra rasistinės ar pasipūtėliškos,
o gal abu variantai?
Greičiausia, taip.
Toks pritemptas supaprastinimas.
Primygtinis jų egzistencijos vertės brukimas.
„Sušiktas šventeiva“, nuteisia save.
Tu nežinai, ko konkrečiai nori Styvenas Brigstokas.
Atsiprašymo?
Kaltės pripažinimo?
Tu žinai, kad privalai su juo susisiekti, kol tai nenuėjo per toli.
Kol Styveno Brigstoko pyktis nepasiekė Nikolo.
Sandėliuke dar buvo likę Nensės virtų uogienių.
Po jos mirties jų nesu palietęs.
Laikiau jas ypatingoms progoms.
Ir šiandien buvo ypatinga proga.
Planas vyko sklandžiai.
Po kiekvienos jo dalies įvykdymo
jaučiausi artėjantis prie jos.
Jūs paskambinote numeriu 020 7946 0534.
Nei Styvenas, nei Nensė dabar negali atsiliepti,
bet jei paliksite žinutę nurodę datą, laiką
ir jūsų telefono numerį, mes jums perskambinsime.
Gražios dienos.
Taip. Sveiki.
Žinutė Styvenui Brigstokui.
Čia skambina Ketrina Ravenskroft.
Aš perskaičiau „Visai svetimą žmogų“ ir...
Knyga parašyta su dideliu emociniu atsidavimu.
Ir knygos širdyje glūdi skausmas,
nepaneigiamas skausmas.
Todėl neįmanoma likt abejingam tai širdžiai, kuri parašė tą tekstą.
Ir labai retas išgalvotas romanas
geba sužadinti tokius stiprius jausmus skaitytojo širdyje.
Taip, tai itin rafinuotas romanas,
ir aš linkiu jums sėkmės.
Tu jautiesi pasielgusi teisingai.
Spėji, jog Styvenui Brigstokui reikėjo tavo pripažinimo.
Ir tau truputį palengvėjo.
Rašydama šiuos žodžius ir ištardama juos, pagalvojai ir apie jo skausmą.
Gal tarp judviejų dabar buvo atstatyta pusiausvyra.
Šėtonė pasibeldė į mano duris.
Ji išsiaiškino, kas aš.
Tikėjausi šito. Bet, išgirdęs jos balsą, krūptelėjau.
Knyga visai nėra „rafinuota“,
kaip ji ją apibūdino.
Ji tai puikiai suprato. Apgavikė.
Žodžius rinko atsargiai ir nei atsiprašė, nei prisiėmė atsakomybę.
Man nereikėjo, kad ji pripažintų mano skausmą.
Tam jau per vėlu.
Man reikia, kad ji jį pajustų.
Man reikia, kad ji kentėtų taip, kaip kentėjau aš.
Ir ilgas žilas Nensės plaukas tai patvirtino.
Jos pritarimo ženklas.
Ėmiau galvoti, ką dar galiu padaryti, kad ją pamaloninčiau.
„Daugiau drąsos“, pagalvojau.
Už tai, kad išgelbėjai mane, kad neužmuščiau savo sūnaus.
Tu negalėtum. Tu jį myli.
Jis labai mielas.
Energijos kamuoliukas.
„Mamyte, pažiūrėk.
Mamyte, žiūrėk į mane. Žiūrėk į mane.“
Tau tai patinka.
Labai.
Kiekviena akimirka.
Bet jei atvirai, žiūriu į tave ir truputį pavydžiu.
Pavydi man?
Taip. Bet nepiktai.
Pavydžiu tau tavo laisvės.
Mano laisvės?
Laisvės tyrinėti pasaulį.
Keliauti.
Nieko negalvojant iš anksto.
Pažinčių su naujais žmonėmis.
Pašėlusiai aistringų romanų visur, kur atsiduri.
Abejoju dėl šito.
Nori pasakyti, nemezgi pašėlusiai aistringų romanų?
Nelabai.
Kodėl gi?
Aš keliavau su savo mergina.
Turi merginą?
Taip.
Kur ji?
Tavo mergina?
Jai teko skubiai grįžt į Londoną.
Aišku.
Kiek laiko jūs drauge?
Nežinau.
Gal kokius metus.
O prieš tai?
- Ką? - Ar prieš ją turėjai daug merginų?
Nelabai.
Saša pirmoji normali mano mergina.
- Saša. - Taip.
Ar buvai ištikimas Sašai?
- Taip. - Visada?
Taip.
Liaukis. Negi kitos merginos mokykloje
ar kokia seksuali madmuazelė eilėje į Luvrą
nežadino tau fantazijų?
- Nelabai. - Gal Keit Mos?
Salma Hajek?
Supranti.
Kas?
Kas tau patinka?
Kailė.
Kailė Minog?
Kailė.
Taip, ji seksuali.
Nežinau.
Gražios lūpos.
Kas tau joje patinka?
Nežinau. Ji graži.
Taip, ji tikrai graži.
Bet savo vaizduotėje
ką su ja darai?
Pati žinai.
Nežinau.
Tuos dalykus.
Kokius dalykus darai Kailei?
Aš...
bučiuoju ją.
Į skruostą?
Taip.
Ir į lūpas.
Malonu, turbūt.
Ką dar jai darai?
Aš liečiu ją.
Kur tu ją lieti?
Jos odą.
Ji švelni?
Ar Kailės oda švelni?
Taip.
Kur dar ją lieti?
Jos veidą.
Tik veidą?
Jos krūtis.
Lieti Kailės krūtis?
Kaip tu jas lieti?
Švelniai.
Jai tai patinka?
Manau, taip.
Neabejoju, kad jai tai labai patinka.
Ar...
lieti Kailės...
spenelį?
Taip.
Suspaudi jį suėmęs tarp pirštų?
Taip.
Jis sukietėja?
O tau sukietėja?
Ar tau pasistoja, kai lieti Kailės spenelį?
Taip.
Ji tai jaučia?
Ar ji jaučia, koks tampi kietas?
Taip.
Kaip pasisekė...
Kailei...
kad tu toks kietas.
Jau vėlu, man metas į kambarį.
Bet mielai dar paklausyčiau, ką darytum...
Kailei.
Aš nueisiu į registratūrą, nes, regis, savo raktą palikau kambaryje.
Tu gal palauk čia, paskui eik į tualetą.
Pakeliui pamatysi liftą.
Ką pasakysi?
Gerai.
O kaip Nikolas?
Dėl jo būk ramus, Nikolas miega kaip šuniukas.
207-tas kambarys.
Scusi. Galite tai įrašyti į bendrą kambario sąskaitą?
- Certo. - Ačiū.
Klaudijus Bramantis iš Forto dei Marmio administracinio teismo.
Atėjome paimti Džonatano Brigstoko daiktų.
Antras aukštas.
Šis kambarys.
Džonatanas čia nakvojo?
Taip, ponia Brigstok.
Gimtadienio dovana.
Trylikto.
Keturiolikto.
Sakei, kad dar per mažas.
Nensė nenorėjo, kad dovanočiau tą peilį Džonatanui,
o aš norėjau jam įsiteikti.
Mes su juo nebuvom tokie artimi, kaip jis su Nense.
Kada jis ėmė rūkyti?
Ta Saša, jo mergina, turbūt jį primokė.
Nensei Saša nepatiko.
Aš irgi nenorėjau, kad jis su ja liktų.
Jo fotoaparato nemačiau.
Paskutinio modelio „Nikon“ jis gavo 18-to gimtadienio proga.
Maniau, kad jį buvo pavogę tame viešbutyje.
Nensė, matyt, jį rado.
Įdomu, kada ji išryškino jo juostelę?
Ar imsim visa tai?
Taip. Nesijaudink, Styvenai, aš viską sudėsiu.
Gal gali taip nelėkti?
Jau čia pat.
Kartoji tą patį jau 20 minučių.
Nenumirsi, jei pajudinsi tą savo didelį užpakalį, seni.
Man rūpi ne užpakalis, o plaučiai.
- Atrodo, mane tuoj ištiks priepuolis. - Nevaidink.
Ko toks išsišiepęs?
Mulki tu.
- Šūdžiau. Ką... Kur... - Labas, Kler.
- Labas. Kaip tu? - Kaip tu?
Gerai.
Žiūrėk, ką atsivedžiau.
Styvenai.
Susipažink su Kler.
Čia jos mielas knygynas, ir dar ji leidžia knygas.
- Malonu susipažinti. - Ir man. Man patiko jūsų knyga.
Tikrai?
Labai patiko.
Rekomenduoju savo pirkėjams. Jau kelias pardavėme.
Styvenas labai norėjo, kad jo knyga atsidurtų tavo knygyne.
Taip. Būtent čia.
Išties? Dėkoju.
Ar galiu paklausti, kodėl?
Esu daug apie jį skaitęs
ir manau, kad pas jus užsuka
daug gerų knygų pirkėjų.
Taip. Užsuka kai kurie.
Mums pasisekė.
Gal galime pas mus surengti jūsų knygos skaitymą?
Taip.
Praėjusią savaitę buvo Adamas Tirlvelas.
Man būtų garbė.
Puiku.
Žinote, tokios pabaigos aš nesitikėjau.
Nustebino mane.
- Ar tai blogai? - Ne.
Priešingai, man patiko, nes ji gavo ko nusipelniusi.
Siaubingas žmogus.
Taip, išties.
Atleiskite, galiu užimt visą stalą?
Skrebutį su pomidorais ir espreso.
Vakar Ketrina bandė įtikinti Robertą,
kad nebuvo taip, kaip aprašyta knygoje.
Bet jo nuomone,
ji seniai neteko šanso pateikti savo versiją.
Jis žino, kad tai, ką jis perskaitys, iš tiesų nutiko.
Užeik.
Uždaryk duris.
Džiaugiuosi, kad atėjai.
Noriu sužinot daugiau apie Kailę.
Prieik arčiau.
Po gimdymo mano kūnas pasikeitė.
Neabejoju, esi pratęs matyt jaunesnius kūnus.
Prieik arčiau.
Duok ranką.
Kaip lieti Kailės krūtis?
Gali parodyti?
Galiu.
Ar ji švelni?
Ar jauti, kaip sukietėjo spenelis?
O, taip.
Gali jį suspausti?
Švelniai.
Jaučiu tave.
Kietas.
Eikš.
Klaupkis.
Atsiklaupk.
Atrišk kelnaites.
Nuimk jas.
Žinai, ką turi daryti?
Palauk.
Švelniai.
Truputį aukščiau.
Taip, ten. Jauti jį?
Palauk. Ar jauti jį?
Dabar apglėbk jį lūpomis ir įtrauk.
Taip, šitaip.
O dabar liežuviu...
suk ratu aplink jį.
O, taip.
O Dieve.
Gerai. Jauti, kaip ten drėgna?
Taip.
O dabar įkišk pirštą žemiau.
Čia?
Žemiau.
Ir truputį paspausk.
Nekišk giliau. Tik spustelk iš viršaus.
Taip.
Nesustok judint liežuvio.
Stok.
Gailiuosi, kad dažnai maniau, jog Džonatanas išlepęs ir nesusitelkęs.
Man gėda pripažinti, kad netikėjau jo drąsa.
Bet neprisimenu atvejo,
kai Džonatanas ką nors padarė dėl kitų, o ne savęs.
Nė vieno atvejo.
Tai kodėl jis tai padarė dabar?
Kodėl jis gelbėjo tą vaiką?
Ar negalvodamas pasidavė impulsui?
Tai nutiko čia. Šalia gelbėtojo posto.
Kur buvo tas gelbėtojas?
Jis tvarstė vienam vaikui pėdą, kurią šis buvo įsipjovęs.
Kodėl esat įsitikinęs, jog tai buvo nelaimingas atsitikimas?
Taip tvirtino daug liudininkų.
Džonatanas mokėjo gerai plaukti.
- Apgailestauju, ponia Brigstok. - Kas dar buvo susietas?
Tik vyrai, kurie jį ištraukė, ir gelbėtojas, bandęs jį atgaivinti.
Ir anglė, to vaiko motina.
Kokia jos pavardė?
Ketrina Ravenskroft.
Noriu pakalbėt su ja.
Apgailestauju, ji šįryt išvyko į Londoną.
Ji teigė, kad nepažinojo Džonatano.
Ji išvyko?
Tiesiog taip?
Noriu su ja susisiekti.
Nemanai, kad tai jos sprendimas?
Gaukite man jos kontaktus.
Aš parūpinsiu jums jos kontaktus, ponia Brigstok.
Nense.
Nense!
Jauti?
Taip.
Koks tu sūrus.
Aš maudžiausi jūroje.
Aš pirštu darau tą patį, ką ir tu man.
Čia.
Dar nenoriu, kad baigtum.
Eikš.
- Palauk. - Blemba.
- Dabar mano išangę. - Gerai.
Daryk savo pirštu tą patį.
Taip.
- Spustelėk truputį... Ne... - Aš baigiu.
- Ne, palauk. - Aš bai...
Palauk. Lėčiau.
Lėčiau. Iš lėto.
Blemba.
O, šūdas. Atleisk man.
- Neištrauk. - Atleisk.
Atleisk man. Tu tokia pašėlusi.
Tu lyg kokia sekso Joda.
Nieko panašaus.
Rimtai sakau. Tie dalykai su...
Jei atvirai, aš...
Žinai, aš seniai norėjau tai išmėginti.
Ką nori pasakyti?
Žinai, aš norėjau tai padaryti kam nors ir kad man tai padarytų.
Nori pasakyt, anksčiau to nedarei?
Santuokoje yra kitaip.
O anksčiau?
Nelabai.
Tiesiog paaugliškas seksas ir tiek.
- Ką? - Atleisk.
Aš ne...
Tu teisi.
Tai visai kas kita.
Taip, tiesa.
O Dievuliau.
Taip greitai.
Mamyte!
- Ar jis... - Aš čia, angelėli.
Miegok.
Ar jis...
Labanakt.
Prisiminiau savo mokytą eilėraštį,
kurį Markas Tvenas iškalė ant savo dukters antkapio.
„Šilta vasaros saulė Maloniai šviečia čia,
Šiltas pietų vėjas Švelniai pučia čia.
Viršuj žolė žaliuoja,
Lengvos žemelės tau,
lengvos žemelės.“
„Labanakt, brangi širdie,
Labanakt,
labanakt.“
PAGAL RENĖ NAIT ROMANĄ
ŠANTI ŠANTI ŠANTI
Išvertė Egidija Namavičė