Vær så snill, Robert.
EN FULLSTENDIG FREMMED E.J. PRESTON
Dra til helvete.
Dra til helvete!
Vi må ikke gå glipp av Rembrandt- utstillingen på Nasjonalgalleriet.
Som vi gikk glipp av Pollock og Monet.
Dessuten er den nye Almodóvar-filmen ute neste måned.
De sier at skjebnen banker på døren.
Det er ikke sant.
- Hvem kan det være på en søndag? - Naboene, som vil klage på røyken.
Skal du åpne eller ikke?
Greit.
Skjebnen banker ikke på noen dør.
Skjebnen ber ikke om tillatelse.
Den raser inn uten advarsel, og griper deg nådeløst i kroppen og sjelen.
- Mr. Brigstocke? - Ja.
Kan vi komme inn?
Nancy.
Stephen?
Politiet er her, i stua.
Ta det av deg.
Ja?
Jeg er førstebetjent Duggins. Dette er betjent Davis fra politiet.
- Hva kan vi hjelpe dere med? - Kan dere sette dere?
Dere har en sønn.
- Jonathan, 19 år. - Ja.
- Reiser i Italia? - Ja. Ja...
Han er i Italia. Vi fikk et postkort i går.
Vi beklager så mye, men Jonathan døde i en ulykke i går.
Kondolerer så mye.
Hva slags ulykke?
- Han druknet. - Vil dere ha litt te?
Det var en ulykke i Forte dei Marmi.
En ulykke?
Ja. Det italienske politiet var veldig tydelige om det.
Dere må dra til Italia og identifisere sønnen deres.
Den nærmeste flyplassen er Pisa.
De italienske myndighetene frigir ikke liket
før det har vært en formell identifikasjon.
Så det er kanskje ikke Jonathan? Det kan være en feil?
Jeg beklager, Mrs. Brigstocke, det er ingen feil.
Det italienske politiet har sjekket eiendelene hans.
- Og bagen hans lå på stranden. - Noen kan ha stjålet den.
De fant passet hans. Beklager, men det er definitivt Jonathan.
Liket kan ikke frigis før det er formelt identifisert.
Etter det kan dere ta ham med hjem. Er det noen som kan gjøre det for dere?
Nei, det er ingen andre.
Her er nummeret til konsulatet.
Jeg skrev ned mitt også, i tilfelle dere har flere spørsmål.
Vi kondolerer så mye.
Vi finner veien ut selv.
Det er for mye melk.
Unnskyld?
Det er for mye melk i teen.
Ja vel.
Jeg beklager.
Ring hvis dere har spørsmål.
Jonathan.
Velkommen til O2s meldingstjeneste.
Personen du prøver å nå, kan ikke ta telefonen.
Legg igjen beskjed etter tonen.
Robert.
Jeg forstår at du er opprørt.
Kan du bare ringe meg?
Jeg må vite at du er trygg.
Du vil at han skal forstå hvorfor du aldri fortalte ham det.
Det var ikke for din skyld. Det var for deres.
For Roberts, men hovedsakelig for Nicholas'.
Din taushet var for å beskytte sønnen din, og Jonathans død hadde forseglet det.
Det var ikke nødvendig at flere skulle lide.
Mr. og Mrs. Brigstocke?
Hei, jeg heter Richard Perkins.
Konsulatet sendte meg for å hjelpe til under denne vonde prosessen.
Jeg har en bil hvis dere er klare.
La meg hjelpe deg med den. Mr. Brigstocke? Kan dere bli med meg?
Jeg beklager at jeg er sen. Det var en stenging på autostrada.
Altså motorveien.
Solen skinte som om ingenting grusomt hadde skjedd.
Jo tyngre byrden er, desto mer ekte blir ting.
En marmorstatue blir til bare en stein.
CATHERINE VÆR SÅ SNILL, KOM HJEM
VI MÅ SNAKKE SAMMEN
RING MEG VÆR SÅ SNILL
Helvete.
Robert forstår at han ikke kan kjøre til jobben.
Han tør ikke risikere det. Han er sikkert fortsatt over grensen.
Han kunne ringet etter en drosje, men bestemmer seg for å ta bussen.
Italiensk lov krever at liket balsameres før transport til utlandet.
Forstår dere hva det betyr?
Mrs. Brigstocke?
- Ansiktet hans er ikke oppblåst. - Unnskyld?
Du sa at han druknet, men ansiktet hans er ikke oppblåst.
Det er ingen grunn til det. Kroppen var ikke lenge under vann.
Hva er det på armen?
Sannsynligvis en skade han pådro seg under ulykken.
Mrs. Brigstocke?
Mr. Brigstocke, vi kan gå nå.
Jeg kan ikke takke deg nok.
Det er det minste jeg kan gjøre etter at du spanderte pizza.
Og du underholdt sønnen min sånn at han spiste middag.
Det var gøy. Jeg liker barn.
- Lykke til i Roma. - Takk.
- Nyt resten av turen. - Jeg skal prøve.
OK.
OK. Kom igjen, Nicholas.
Unnskyld.
OK. Tusen takk.
Tusen takk.
Adjø, Jonathan.
Adjø.
- Jonathan? - Ja?
Vil du vente mens jeg legger ham?
Jeg synes du fortjener en skikkelig takkedrink.
Ja. Jeg kan vente.
OK. Flott. Jeg har ikke noe imot voksent selskap til en forandring.
Vent i baren, så går jeg opp med ham.
- Ja. Ja. - OK. Flott.
Jeg blir ikke lenge.
Greit.
Buonasera.
Det er flere år siden Robert har tatt offentlig transport.
Han ser på menneskene han vanligvis ikke reiser til jobb med.
Han tenker at kvinnen trolig jobber skift for å forsørge seg selv og familien sin.
En god kvinne.
En kvinne uten forfengelighet, som ikke har tid til affærer og svik.
Han kan lukte lunsjen i ryggsekken til mannen som sitter to seter unna.
Han gjetter at mannen er en bygningsarbeider,
som sikkert jobber i en privilegert londonboers hjem.
Et hjem som hans,
der denne mannen motvillig tilbys kaffe og bruk av toalettet.
Han lurer på om tankene hans er rasistiske eller nedlatende, eller begge deler.
Og avgjør at de nok er det.
Denne formodningen om enkelhet.
Hans påføring av deres eksistens verdighet.
"Skinnhellig idiot" kaller han seg selv.
Du er usikker på hva det er Stephen Brigstocke vil
En unnskyldning? En innrømmelse av skyld?
Du vet at du må snakke med ham før ting går for langt.
Før Nicholas får kjenne Stephen Brigstockes raseri.
Jeg hadde fortsatt syltetøy i spiskammeret, som Nancy lagde.
Jeg hadde ikke rørt dem siden hun døde. Jeg sparte dem til spesielle anledninger.
Og i dag var det en spesiell anledning.
Planen gikk som smurt.
Å utføre hver del av den fikk meg til å føle meg nærmere henne.
Du har kommet til 020 7946 0534.
Verken Stephen eller Nancy kan svare,
men hvis du legger igjen en beskjed med dato, klokkeslett
og telefonnummer, skal vi prøve å ringe tilbake. Ha en fin dag.
Ja. Hallo.
Dette er en melding til Stephen Brigstocke.
Jeg heter Catherine Ravenscroft.
Jeg har lest En fullstendig fremmed og den...
Den er skrevet med et intenst emosjonelt engasjement.
Og det er en smerte i bokens hjerte som er unektelig.
Så det er umulig ikke å bli rørt av hjertet som skrev disse ordene.
Og det er faktisk sjelden at fiksjon
vekker så sterke følelser hos leseren.
Ja, det er utsøkt fiksjon, og jeg ønsker deg alt godt.
Du føler at du gjorde det rette.
At det Stephen Brigstocke trengte, var din anerkjennelse.
Og det hjalp deg også.
Å skrive disse ordene, og si dem, har tvunget deg til å tenke på hans smerte.
Kanskje ble noe av balansen gjenopprettet mellom dere to.
Djevelen banket på døren min.
Hun hadde skjønt hvem jeg var.
Jeg ventet at det skulle skje. Men å høre stemmen hennes skremte meg.
Boken var ikke "utsøkt fiksjon", som hun hadde kalt den.
Og det visste hun bedre enn noen andre. For en bedrager.
Hun passet på at hun ikke sa unnskyld, ikke tok på seg ansvaret.
Jeg var ikke interessert i hennes erkjennelse av smerten min.
Det var for sent for det. Hun trengte å føle det.
Hun trengte å lide som jeg hadde.
Og Nancys lange, hvite hår var et tegn. Hennes godkjennelsesstempel.
Jeg tenkte på hva mer jeg kunne gjøre for å glede henne.
"Vær vågal", tenkte jeg.
- For å redde meg fra å drepe sønnen min. - Det ville du ikke gjort.
Han er veldig søt. Han er bare så full av energi.
"Mamma. Mamma, kan du se på dette?"
"Mamma, se på meg. Se på meg."
Og du elsker det.
Jeg elsker det.
Hvert sekund av det.
Men ærlig talt. Jeg ser på deg, og blir litt misunnelig.
Misunnelig på meg?
Ja, men på en munter måte. Jeg er bare sjalu på friheten din.
Min frihet?
Du vet, til å utforske verden. Til å reise.
Til å ta avgjørelser her og nå. Til å møte nye folk.
Til å ha ville, lidenskapelige romanser hvor enn du drar.
Jeg vet ikke med det.
Sier du at du ikke har ville, lidenskapelige romanser?
Egentlig ikke.
Hvorfor ikke?
Jeg reiste sammen med kjæresten min.
- Har du en kjæreste? - Ja.
Hvor er hun? Kjæresten din?
- Hun måtte tilbake til London. - Jeg skjønner.
Hvor lenge har dere vært sammen, du og kjæresten din?
Jeg vet ikke.
Et år eller noe.
Og før det?
- Hva? - Hadde du mange kjærester før?
Egentlig ikke.
Sasha er min første ordentlige kjæreste.
- Sasha. - Ja.
Har du alltid vært trofast mot Sasha?
- Ja. - Alltid?
Ja.
Har du aldri fantasert om å være sammen med en annen jente på skolen,
eller en sexy mademoiselle som du så i køen på Louvre?
- Nei, egentlig ikke. - Kate Moss?
Salma Hayek?
Du vet...
Hvem?
Hvem liker du?
Kylie?
Kylie Minogue?
Kylie.
- Ja, hun er sexy. - Jeg vet ikke.
Hun har en vakker munn.
- Hva er det du liker med Kylie? - Jeg vet ikke. Hun er fin.
Ja, hun er nok fin.
Men i fantasien din,
hva ville du gjort med Kylie?
Du... Du vet...
Jeg vet ikke.
Ting.
Hva slags ting ville du gjort med Kylie?
Jeg...
...kysser henne.
- På kinnet? - Ja.
Jeg kysser henne på munnen også.
Det må være fint.
Hva mer gjør du?
Jeg tar på henne.
Hvor tar du på henne?
Huden hennes.
Er den myk?
Er Kylies hud myk?
Ja.
Hvor ellers rører du henne?
Ansiktet hennes.
Bare ansiktet hennes?
Brystene hennes.
Tar du på Kylies pupper?
Hvordan tar du på dem?
Mykt?
- Liker hun det? - Jeg tror det.
Jeg tror hun liker det veldig godt.
Og...
...rører du Kylies...
...brystvorte?
Ja.
Klemmer du den mellom fingrene?
Ja.
Er den hard?
Og du?
Blir du hard av å ta på Kylies brystvorte?
Ja.
Kan hun kjenne det?
Kan hun kjenne hvor hard du er?
Ja.
Så heldig hun er...
Kylie... som kan kjenne deg så hard.
Det begynner å bli sent. Jeg må tilbake til rommet mitt.
Men jeg vil gjerne høre hva annet du ville ha gjort...
...med Kylie.
Jeg går til resepsjonen, for jeg tror jeg la igjen nøkkelen på rommet.
Kan ikke du vente her, og så går du på do?
På veien dit finner du heisene. Liker du den planen?
OK.
Hva med Nicholas?
Ikke tenk på Nicholas. Han sover som en stein.
Rom 207.
Scusi. Kan du... Kan du sette det på rommet mitt, takk?
- Certo. - Takk.
Claudio Bramanti fra dommerkontoret i Forte dei Marmi.
Vi skal hente Jonathan Brigstockes eiendeler.
Andre etasje.
Dette er rommet.
Sov Jonathan her?
Ja, Mrs. Brigstocke.
Det var en bursdagsgave. Tretten.
Fjorten.
Du sa han var for ung til å ha den.
Nancy var imot at jeg ga Jonathan kniven, men jeg ville vinne hans kjærlighet.
Jeg var aldri så nær ham som hun var.
Når begynte han å røyke?
Det var nok den jenta, Sasha, som fikk ham til å begynne.
Nancy likte ikke Sasha.
Jeg ville heller ikke ønsket at Jonathan skulle ende med henne.
Jeg så ikke kameraet hans.
Et Nikon, toppmodellen, gaven vår til ham på 18-årsdagen.
Jeg hadde alltid tenkt at det ble stjålet av noen på hotellet.
Nancy må ha funnet det,
og jeg lurer på når det var hun bestemte seg for å få filmen fremkalt.
- Pakker vi alt dette? - Ja. Ikke tenk på det. Jeg ordner det.
- Kan du sette ned farten? - Vi er nesten framme.
Du har sagt det de siste 20 minuttene.
Du dør ikke av å flytte på den store rumpa di, kompis.
Det er lungene jeg er bekymret for.
- Jeg kommer til å få slag. - Slutt å sutre.
Hva er det med det selvtilfredse smilet?
Din tulling.
- Tulling. Hva... - Hei, Claire.
- Hei. - Står til med deg?
- Bra. - Gjett hvem jeg har med. Stephen.
Stephen. Kom og hils på Claire.
Dette er hennes flotte bokhandel, og hun er også forlegger.
- Så hyggelig å møte deg. - I like måte. Jeg elsket boken din.
Gjorde du det?
Ja, veldig. Jeg har anbefalt den til kundene. Vi har solgt ganske mange.
Stephen insisterte på at boken hans skulle stilles ut i bokhandelen din.
Ja. Han ba spesifikt om det.
Virkelig? Takk. Kan jeg spørre om hvorfor?
Jeg har lest så mye om den,
og jeg tror du har mange
ganske mange høyprofilerte kunder som elsker bøker.
Ja. Vi har noen kunder. Vi er veldig heldige.
Kanskje vi kunne holde høytlesing av boken din her.
Ja.
Vi hadde Adam Thirlwell i forrige uke.
Jeg ville være beæret.
Flott.
Jeg ventet ikke den slutten. Den overrasket meg.
- Er det negativt? - Nei.
Tvert imot. Jeg var glad hun fikk som fortjent.
- Hun er så forferdelig. - Ja, det er hun.
Unnskyld. Kan jeg ta et bord her?
Kan jeg få toast med tomater og en espresso, takk?
I går kveld prøvde Catherine å overbevise Robert
om at det ikke hadde vært som i boken.
Etter hans mening mistet hun sjansen til å gi ham sin versjon for mange år siden.
Han vet at det han skal til å lese, har skjedd.
Kom inn.
Lukk døren.
Jeg er glad du kom.
Jeg vil høre mer om Kylie.
Kom nærmere.
Kroppen min har ikke vært den samme etter at jeg fødte.
Du er vel vant til mye yngre kropper.
Kom nærmere.
Gi meg hånden din.
Hvordan berører du Kylies bryst?
Kan du vise meg det?
OK.
Er det mykt?
Kjenner du at brystvorten min blir hard?
Ja.
Kan du klemme den?
Mykt.
Jeg kan kjenne deg.
Hard.
Kom.
Knel.
Knyt opp snorene.
Ta dem av.
Vet du hva du skal gjøre?
Vent, vent, vent.
Mykt.
Litt opp.
Ja. Ja, der. Kjenner du den?
Vent. Kjenner du den?
OK. Legg leppene rundt den, og sug på den.
Ja, sånn.
Og nå med... med tungen din...
...lag små sirkler.
Å ja.
Herregud.
Kjenner du hvor vått det er?
Ja.
OK. La fingeren gli nedover.
Her?
Lenger ned.
Bare press litt.
Ikke stikk den inn. Bare litt over.
Ja.
Fortsett å bevege tungen.
Stopp, stopp.
Jeg angrer på at jeg mente Jonathan var bortskjemt og på villspor.
Og jeg skammer meg over å innse at jeg ikke trodde på motet hans.
Men jeg kan ikke huske noen annen gang
da Jonathan ikke satte seg selv foran andre.
Ikke én gang.
Så hvorfor? Hvorfor prøvde han å redde barnet?
Var det bare uvøren impulsivitet?
Det skjedde der borte. Ved siden av badevaktstolen.
Hvor var badevakten?
Han tok seg av et barn med et kutt i foten.
Hvordan vet dere at det var en ulykke?
Hendelsen ble bekreftet av mange vitner.
Jonathan var god til å svømme.
- Jeg beklager. - Var noen andre involvert?
Bare mennene som fikk ham opp og badevakten som prøvde å redde ham.
Og den engelske damen, barnets mor.
Hva heter hun?
- Catherine Ravenscroft. - Catherine Ravenscroft.
Jeg vil snakke med henne.
Beklager. Hun dro tilbake til London i morges.
- Hun sa at hun aldri hadde møtt Jonathan. - Dro hun? Uten videre?
- Jeg vil komme i kontakt med henne. - Er det ikke opp til henne?
- Jeg vil ha kontaktinformasjonen hennes. - Jeg skal skaffe den.
Nancy.
Nancy!
Kan du kjenne det?
Ja.
Du smaker som saltvann.
Jeg badet i havet.
Jeg gjør bare det du gjorde med meg med fingeren min.
Her.
Jeg vil ikke at du skal komme ennå.
Kom.
- Vent, vent, vent. - Faen.
- Ta tak i baken min. - OK.
Gjør det samme med fingeren.
Ja.
- Bare litt press... Ikke... - Jeg kommer.
- Nei, vent. - Jeg kommer.
Vent. Sakte, sakte.
Saktere. Sakte.
Å, faen.
Faen. Unnskyld.
- Ikke trekk deg ut. - Beklager.
Beklager. Du er vill.
Du er som en sex-Yoda.
På ingen måte.
Men, seriøst. Det med...
For å være ærlig, jeg...
Det var ting jeg ville prøve.
Hva mener du?
Bare ting jeg ville gjøre eller få gjort med meg.
Mener du at du har aldri gjort det før?
Det er annerledes når man er gift.
Men før?
Ikke mye. Jeg mener, bare tenåringssex.
- Hva? - Beklager.
Jeg mente ikke...
Men du har rett.
Dette var annerledes.
Ja, det var det.
Herregud. Så fort.
Mamma!
- Er han... - Jeg er her, vennen min.
Legg deg til å sove igjen.
Er han...
OK.
Jeg husket et dikt jeg underviste med.
Et dikt som Mark Twain satte på datterens gravstein.
"Varme sommersol, skinn mildt her.
Varme vind fra sør, blås mykt her.
Grønne gress der oppe,
ligg lett.
Ligg lett."
"God natt, kjære hjerte.
God natt.
God natt."
BASERT PÅ ROMANEN AV RENÉE KNIGHT
Tekst: Evy Hvidsten