Jo. Jo, přesně tam.
Chutnáš po mně.
- Jo? - Jo.
Pozítří se musím vrátit do Londýna.
- Co? - Musíš jezdit do Říma?
- Proč? - Co kdyby ses zdržel o den dýl?
- Chtěla bys to? - Byla bych nadšená.
Zítra bych s tebou nadšeně prošukala celou noc.
Tak to musím zůstat.
Prokrista.
Počkej.
- Co? - Jen počkej.
Co to děláš?
Počkej. Čekej.
Ne.
- Ne. - Ano.
- Ne. - Obleč si to.
- Děláš si srandu. - No tak. Já měním plány.
Tohle je to nejmenší.
Ty fotky si radši nech jen pro sebe.
Jen pro mé nevinné oči.
A pro bulvár.
Jonathane. Vážně.
Zítra budeme celý den dělat, že se neznáme.
Bude to sexy.
Když tě uvidím v bikinách, asi se neudržím.
Musíš.
A pak později večer se sejdeme a explodujeme.
A nesbližuj se moc s Nicholasem. Ať neříká tátovi o mámině novým kámošovi.
Jo, jo. Koukej na mě. Na mě.
Posloucháš? Je to důležitý. Musíme dělat, že se neznáme.
Co když to nedám?
To tě pak budu muset zabít.
Sexy.
Sedni si.
Tak jo. Dotýkej se prsou.
Ano.
- Sundej si podprsenku. - Zas?
Sundej si ji. Prosím.
Jo. Teď si stiskni prsa.
- Co? - Stiskni je jako...
Jo.
Tak jo. Roztáhni nohy. Zakloň se. Roztáhni nohy.
Tak jo. Dej si ruku do kalhotek.
Jo. Jeden prst si strč dovnitř.
Hraj si se sebou.
Pojď sem.
Copak to tu cítím?
Jsi tak sexy.
Jó.
Ty jo.
Robert musí přestat číst,
konsternován silně trýznivým pocitem.
Úzkost a hněv, které mu bodaly v břiše, si našly cestu ještě níž,
kde se ta trýzeň vzedmula v erekci mezi jeho nohama.
- Pěkná knížka? - Ne.
- Ještě kafe? - Ano, díky.
Vlastně už ne, děkuju. Můžu dostat účet, prosím?
- Jasně. Hned jsem u vás. - Děkuju.
Může věřit jen těmto stránkám
a v té knize je toho o jeho manželce dost na to, aby ji poznával.
A také zde pochopil skutečnosti, které doteď neviděl.
Je to žena, která si vždy šla svou cestou.
Vždy si dělala, co se jí chtělo.
Jonathanova smrt Nancy odrovnala.
Její mysl se scvrkla do čehosi malého temného.
Dokázala myslet už jen na synovu nepřítomnost.
Asi dva měsíce po jeho smrti
se mi ji konečně povedlo vytáhnout na procházku.
Šla se nahoru obléct.
Nancy!
Nancy, už bychom měli jít.
Proč jsi mě vytáhl?
Nepokoušela jsem se zabít.
Jen jsem to chtěla poznat.
Jen jsem potřebovala vědět, co cítil.
Říkali, že netrpěl.
Že ještě před smrtí upadl do bezvědomí.
Ale jak to můžou vědět?
Jak?
Jak můžou vědět, že netrpěl? Že ho to nebolelo.
Jak to můžou vědět?
Nancy, vylez z té studené vody.
- Jak to můžou vědět? Nenávidím tě! - Pojď.
Pojď.
Posaď se, drahá. No tak.
Nancy.
Pamatuješ si, jak bylo to moře širé?
A je to.
- To jsem ve vaně nasimulovat nemohla. - To ne.
Nemohla.
Musel být tak vyděšený.
Ano.
A tak osamělý.
Ano.
Mami, nemůžu najít Sandyho!
Našel jsem Sandyho!
Ahoj andílku.
To je ale smrad.
Jo, myslím... Bolí mě bříško. To asi ta pizza.
Mě taky. Prděl jsem.
- Ano? - Z té pizzy.
Šlo by pro mě a Sandyho koupit člun?
- Chceš člun? - Pro mě a Sandyho.
Všichni už jsou tam.
Paní Stephensonová z Komise pro charitu nechala vzkaz. Prý je dost naštvaná.
Sakra. Že jí po schůzce zavolám.
- Potřebuju Alka-Seltzer. - Ano.
Promiňte. Včera jsem do noci procházel tyhle dokumenty.
Členové správní rady nadace se musí zodpovídat Rozpočtovému výboru,
takže máme za úkol zajistit,
aby způsob rozdělování státní podpory na projekty nešlo označit za pochybný.
Pamatujte, když dojde na nejhorší, radši působit nekompetentně než pochybně.
- Jasné? - Jo, jasné.
Charlesi, poreferoval bys, co je nového v operativě?
- Díky. - Dík, Robbie.
Situace v operativě je matoucí.
Prostředky, které získáváme prostřednictvím té země,
podléhají nejen státnímu dohledu...
V jedné charitě probíhá přísná kontrola.
...byly uloženy...
Robert o přečinech té charity ví,
ale potřebuje je vylíčit tak, aby odpovídaly zákonu.
...vyhovují zákonným požadavkům, ale...
Je rád, že mu zprávy podávají jiní.
Nemusí vystupovat ani mluvit,
stačí jen pozorovat, což jen tak tak zvládá.
- Chcete ještě něco? - Ne.
Výjimky obsažené v legislativě
se na nás mohou vztahovat, jen pokud prokážeme konkrétní...
Nevíme, jak dlouho to vydrží.
Může to vydržet týden. To je ten problém.
Šok, cos cítila, když ti Robert ukázal ty fotky, tě přepadá znovu.
Chce tě potrestat. Podle něj si to zasloužíš.
Vrátíme se k práci a sejdeme se opět později, dobře?
Catherine. Ten ředitel, co odešel z Rathbone College
hned po Brigstockovi, víš?
Jsou kamarádi z Cambridge. Mám na něj číslo.
Z toho nic nekouká. Nech to.
- Mám mu zavolat? - Dost, Jisoo. Nic z toho nekouká!
Hele, promiň. Jen že z toho žádný článek nekouká, jo?
Prostě na to zapomeň. Nech Stephena Brigstocka být.
- Dáš si šálek čaje? - Ano, prosím.
Víš, že část svého já před Robertem skrýváš,
ale až doteď sis neuvědomovala, jak moc jsi toho sama nevěděla o něm.
Dovolil, aby jeho hněv vyplnil veškerý prostor,
takže je hluchý k čemukoli, co bys mohla říct.
- Vše v pořádku, Cathy? - Ano. Všechno je fajn, díky.
- Říká se, že stěhování... - Mléko?
...působí větší stres než rozvod, víš to?
- Jsi v pořádku? - Naprosto. V pohodě, díky.
- Ale ne. Musíš počkat. - Tu máš.
- No jo, promiň. - Pusť mě na dámy. Děkuju.
Kancelář pana Ravenscrofta.
- Emily, tady Catherine. - Catherine.
Jen zjišťuju, jestli je Robert v kanceláři.
Mám ho sehnat?
Ne. Nepotřebuju s ním mluvit. Chci tam jen něco dovézt.
Je tu...
To je úleva.
- Mám ho sehnat? - Ne, pardon. Byla to hloupost. Dík.
Zatím.
Roky plné tvých tajností pomohly Robertovi vynést verdikt „vinna“.
Tvé mylné přesvědčení, že máš právo mlčet, tě odsoudilo.
- Můžete odemknout? - Pardon... Je zamčeno!
Nancy dala výpověď.
Už nedokázala být s dětmi.
Tak jsem pracoval za nás oba, jen aby život šel dál.
Nancy?
Podívej.
Podívej na ně.
Experimentoval s tím novým foťákem, co jsem mu dala.
Hele.
Vskutku abstraktní detailní záběry focené zoomem.
Měl slušné oko. Dost dobré oko.
Co je to?
To jsem já, hlupáčku.
- Tenhle kousek. - No jo. Jasně, jasně.
Já nevěděla, že to fotí.
Hele. Tajně fotil matku, jak čte časopis o zahradničení.
Matka vstává.
Podívej na to!
Matka myje nádobí.
Další, kde myju nádobí.
Nejsou tam žádné fotky mě.
- Tys ho nezajímal. - Zjevně ne.
Tu si pamatuju.
Nancy těšilo, že jí Jonathan věnoval takovou pozornost.
Vždycky ji upřednostňoval přede mnou.
Jsou tu nějaké kontaktní kopie.
Film, který našla v Itálii, jistě do té doby nevyvolala.
Ale říkám si, že ji možná tyhle fotografie přiměly o tom uvažovat.
Nejspíš čekala, že najde další fotografie sebe.
Z těchhle čiší duchovno.
Takže tohle vyklopím.
Myslím, že udělám dinosaura.
Ten bude mít...
A tenhle bude mít ještěrku.
Ten bude mít...
Tak.
Zachráním tě.
A je to.
Co se děje?
Promiňte, paní.
Nepohlídala byste mi syna? Jen si dojdu na záchod.
- Jistě. - Děkuji.
- Nicholasi. - Jo?
Ta paní tě pohlídá, já jdu na záchod.
Takže jdeš čurat?
- Jen půjdu na záchod. - Tak jo.
...šedá zóna při čerpání státních peněz, ale...
Roberta cosi ustavičně tlačí v hlavě a také v žaludku.
Temné kousky něčeho, co už nepocítil roky.
Žárlivost.
Snaží se ji odsunout a soustředit se na současnost,
jenže dokáže myslet pouze na minulost.
Pardon. Umožní vykompenzovat ten schodek.
Bez urážky, Charlesi, nezdá se, že by...
Robertovi se stále derou na mysl výjevy z těch fotografií.
Tělo jeho manželky vystavené pro potěchu jiných.
Jak si Catherine ty pohledy vychutnává.
Vždy věděl, že před ním byli jiní,
ale stále žil v jistotě, že právě on byl tím výjimečným.
Že to byl on, kdo Catherine působil takovou rozkoš,
že to úplně vymazalo vzpomínky na všechny ostatní.
Podvedla ho.
Jsi můj dobrý přítel.
Nebýt tebe, nevydal bych svou knihu,
a už vůbec bych nesebral odvahu začít psát nový román.
Stephene, to je skvělé. O čem je?
Nosím v hlavě takovou postavu.
Vidím ho. Slyším ho.
Pořád ještě jsem ve stadiu bádání
a říkal jsem si, jestli bys mi nemohl s něčím pomoct.
Vím, žes mi už věnoval spoustu času. Takže tě žádám nerad.
Ale neblbni. No tak, spusť.
Jedna z těch postav je dospívající hoch
a já mu chci vytvořit stránku na facebooku. Skutečnou.
Takže falešný profil pro fiktivního teenagera?
Jo, to bude ono.
To je vážně děsivý.
Ne, ne, ne.
Zní to šíleně, ale mám to promyšlené.
Stejně to není hlavní postava. Ve skutečnosti je to o dědečkovi,
o člověku našeho věku, a jeho vztahu k tomu chlapci.
Ale musím porozumět světu,
do kterého ti mladí utíkají, když jsou na internetu.
O čem se baví. Co mají rádi.
Podívej na ně.
Na co se dívají?
Vím, co myslíš.
Možná je to špatný nápad.
Ale tahle oblast je pro mě španělská vesnice.
Doufal jsem, že mě v tom nasměruješ. Jako kurz pro blbce, jak používat facebook
a všechno to další, přes co se dneska mladí dorozumívají.
Je to pro mě úplně jiný svět.
Vydrž.
Vzpomínáš na mladého Tommyho, co nám dělal tu webovou stránku?
Já si myslím, že to je přesně ten, koho potřebujeme
a kdo ti dokáže pomoct.
To je skvělý.
Ještě jednou dík, chlape.
Jo. Jupí.
Jupí!
Zčásti za to samozřejmě může nemožnost fakturace v terénu,
ale je o 48,35 % vyšší...
A najednou Robertovou myslí prolétla otázka.
Kde byl Nicholas, když si jeho matka užívala s milencem?
Byl ve vedlejším pokoji?
Sám?
Spal?
Čeho byl svědkem?
Kolik toho viděl?
Kolik toho chápal?
Mohlo by nám to všechno vyřešit a dorovnat rozdíl v nákladech.
Jo, to je podle mě správná cesta.
Roberte, co ty na to?
Roberte?
Teď chce na Nicholase dohlédnout.
Musí ho vzít pod svou ochranu.
Máme dost o čem přemýšlet. Děkuji vám.
Roberte, Komise pro charitu...
- Haló? - Nicku. Tady táta.
Moc jsem si včerejší společný večer užil.
- Jo. - Máš volno i dneska? Chci něco probrat.
- Možná. - Výborně. Pak tě vyzvednu.
- Tak jo, čau. - Fajn.
V duchu listuje stránkami románu.
O Robertovi je v něm sotva pár slov.
Je vyobrazen jako vedlejší postava, která si ani nezaslouží jméno.
Manžel.
Mylně jsem si myslel, že když Nancy třídí Jonathanovy věci,
je to známkou toho, že se zotavuje.
Naopak, její stav se poté ještě zhoršil.
Nevycházela.
Takhle jsme žili pět let.
Nancy a já, sami se svým zármutkem.
Jonathanova nepřítomnost vyplňovala každou situaci, prostor, každý předmět.
Přestěhuju se do Jonathanova pokoje.
Zopakuj to.
Přestěhuju se do Jonathanova pokoje.
Potřebuju být sama.
Já to respektuju...
ale nemohli bychom si o tom promluvit?
Ne.
Stavíš se v knihkupectví.
Chceš zabít čas na místě, kde tě obdivují.
Bojíš se, co by na tebe mohlo čekat doma.
- Catherine. - Zdravím, Claire.
Blahopřeju k té ceně.
Díky.
DOKONALÝ CIZINEC
Zajímá mě, jestli přišla ta kniha, co jsem si objednala.
Většina dorazila.
Myslím, že pořád čekáme na tu od Ágoty Kristóf.
Mimochodem, díky za ten tip na Janet Malcolm.
Ta byla úžasná.
Tohle je nová kniha.
Autor tu byl dnes ráno. Vydal si ji sám, ale je výborná.
Vám by se líbila.
Je v ní taková příšerná, příšerná ženská postava.
Ne, to nejsou všechny.
A chtěla jsem vám říct o...
No teda. Bacha, ty neohrabaná krávo.
Ty blbá...
Jo.
Ne, ne. Počkej. Ne.
- Ne, musím jít. - Proč?
Nicholas je venku. Musím jít.
Vyjdi ven až za chvíli, jo?
Poletím s tebou.
- Co? - Do Londýna.
- Zítra. S tebou. - Proč?
Jaký proč? Abych byl s tebou, trumbero.
Ne, ne. Jeď do Říma. Jeď do Říma.
- Ne... - Ošukej jiný.
- Jiný nechci. - No tak.
Chci být s tebou.
No ale to nemůžeš.
Proč?
Z milionu důvodů.
Já mám manžela.
No a co? Nemusíš ho opustit hned.
Ne.
Prý můžu letět z Pisy.
- Se mnou nemůžeš. - Proč ne?
- Víš, že pro tebe udělám cokoli. - Prosím, můžeme to probrat pak?
Není co probírat. Poletím.
Vím, že to chceš tolik jako já.
Už mám letenku.
- Zítra s tebou poletím zpátky. - Ne. Ne.
Nicholasi.
Nicholasi, kde je ta paní, co tě hlídala?
Nevím.
Je tu někde lékař?
- Nic to není. - Že nic?
- Ale hrozně krvácí. - To se zahojí.
- Do zítřka se to jistě zlepší. - Pořezal se. Zavolejte záchranku.
Je tu někde lékař?
Tamhle je další velryba.
Tamhle je další oliheň.
- Tamhle je dal... - Zdřímnu si, jo, Nicholasi?
Nikam nechoď.
Dobře.
Tamhle je další žralok.
Tamhle je další velryba.
Co?
To jsem já, Nancy. Nesu ti večeři.
Nech ji venku.
Z toho pokoje vycházel hrozný zápach.
Měla rakovinu.
Měla bolesti, ale snášela je, dokonce si je vychutnávala.
Ta bolest vyplnila prostor, který Jonathan ponechal prázdný.
Spílal jsem si, že jsem byl tak slabý, že jsem se nevnutil dovnitř.
Zemřela o pár měsíců později, obklopená vadnoucími květinami
a fotografiemi našeho mrtvého syna.
Lepší než americká korporace se zájmem jen o prodej.
Co ti vědí o fotbalu?
Jo, jde jen o to, jestli majitel prodá trička, nebo ne.
- Neřešíš, kdo je majitel? - Ne. Fajn.
Popravdě jen chci, aby už bylo po všem.
Na začátku sezóny jsme byli výborní, ale nevím, teď je něco špatně.
- Málem nás porazil Luton. - No jo. Hele, fakt se nám nedaří,
ale je moc důležité, aby měl vlastník charakter.
Nick mi tu bude dělat společnost, až budeš pryč.
Cože?
Prý budeš pracovně pryč hodně dlouho.
Ale neboj. Došlo mi, že máš naspěch. Zabalil jsem ti.
- Roberte... - Zavolám ti taxíka, ať nezmeškáš let.
Co je to za reportáž?
Tvá matka to nepoví ani mně.
Půjde o velké odhalení skrytých tajemství. Zdravím. Prosím vůz...
Chceš si ověřit, jestli jsem ti sbalil všechno?
Kingsgate Crescent 78. Čtyři minuty?
Nádhera. Ne, to je výborné.
Robert uvažuje, zda za smrt milence viníš Nicholase.
A jestli tohle je důvod, proč spolu máte tak komplikovaný vztah.
...myslíš, že řekli...
Robert tě vždycky kryl,
obrušoval hrany, stále tě podporoval,
úpěnlivě se snažil, abys necítila vinu, nikdy tě nekritizoval ani nesoudil...
až doteď.
Nicholasi!
Mami! Mami!
Pomoc! Pomozte mi!
Pomoc!
Nicholasi.
Ne! Dost! Pomoc!
Ne! Dost!
Pomoc!
Pojď! Chyť to!
Nicholas! Neumí plavat!
Guido, vezmi to.
- Mám to. - Rychle, rychle.
Dobrý?
- Mami! - Jo. Neboj.
Děkuji, pane Jonesi.
Děkuji. Krásný obřad. Byl to nádherný obřad.
Před lety jsme koupili dvě místa na hřbitově Kensal Green.
VZPOMÍNÁME JONATHAN BRIGSTOCKE
Ale Jonathan umřel před námi
a byl pohřben do hrobu, který měl být můj.
A Nancy pak byla pohřbena vedle něj.
Tak to chtěla.
Já budu pohřben sám.
CESTOVNÍ PAS SPOJENÉ KRÁLOVSTVÍ
Máš tu taxíka.
Roberte.
Jen se rozloučím s tvou matkou.
- Nick tu knihu četl. Nemůžeš mu říct... - Že jeho matka je pokrytecká lhářka?
To teda nejsem.
Všechno dobrý?
Jo, dobrý. Mámu naštvalo něco v práci.
Vždyť víš, jaká je.
Jsi uražený. To chápu.
Ne, nejsem uražený. Jde o charakter.
Naši říkali, že žádný nemáš, ale já dal přednost tobě před nimi.
Věřil jsem, že jsi nejupřímnější člověk, co znám.
- To jsem. - Fakt? Tak ty jsi upřímná, jo?
Neřeklas mi 20 let, že se náš syn málem utopil.
Skoro umřel, protože jsi usnula po úžasným prázdninovým pichu.
- Já usnula... - Ne! Málem umřel.
- Byla to chyba. - Ten románek by se provalil.
- Nebyl to románek. - Radši ať milenec umře.
Já chtěla, aby umřel.
Nezasloužíš si nás. Teď vypadni.
Nicku, rozluč se s mámou, už odchází.
Čau mami.
- Ahoj zlato. - Tak šup. Nebo zmeškáš let.
Nicholasi!
Nesahejte na mě!
Nicholasi!
Maminka je tady.
Nicholasi, není ti nic? Nicholasi!
Klid, klid. Polekal ses. Je ti zima?
Třeseš se.
Už jsi u maminky. Pojďte sem.
Je to dobrý. No tak.
Tady je ručník.
Výborně.
- Jste v pořádku? - Ano. Děkuju.
Pozor, pozor.
Zachumlejte se.
Pomoc!
Podívejte tamhle. Z vody trčí ruka.
Pomoc!
Po...
Tady je!
- Nevidím ho taj. - Je tamhle.
- Kde? - Je tady. Rychle!
Dělej, Augù!
Hej!
Augù!
Záchranný plovák!
Hej, pojď! Dělej.
Zavolejte záchranku!
Rychle! Rychle!
Raz, dva, tři, čtyři, pět, šest, sedm, osm, devět, deset.
Raz...
Raz, dva, tři, čtyři...
Raz, dva, tři, čtyři, pět,
- šest, sedm, osm, devět, deset. - Augù, Augù.
- Raz, dva, tři... - Dost, Augù. Hej. Už mu nemůžeme pomoct.
Nedívejte se. Tohle není pěkný pohled pro dítě.
No tak. Pojďte.
AUTORKA ROMÁNOVÉ PŘEDLOHY
ŠÁNTI ŠÁNTI ŠÁNTI
Překlad titulků: Jiří Sailer