Jā.
Jā, tieši tur.
Tu garšo pēc manis.
- Ja? - Jā.
Parīt man jābrauc atpakaļ uz Londonu.
Vai tev jābrauc uz Romu?
- Kāpēc prasi? - Varbūt tu varētu palikt dienu ilgāk?
- Vai tu to gribētu? - Man tas ļoti patiktu.
Es gribētu rīt drāzties ar tevi visu nakti.
Tad laikam man jāpaliek.
Ak tu dieniņ!
Pagaidi!
- Ko? - Vienkārši pagaidi!
Ko tu dari?
Vienkārši pagaidi! Pagaidi!
Nē.
- Nē. - Jā.
- Nē. - Uzvelc!
- Tu smejies par mani. - Nu taču! Es mainu savu braucienu.
Atlīdzini vismaz tā!
Tā lai tās bildes paliktu tikai pie tevis!
Tās redzēs tikai manas nevainīgās acis.
Un Page Three.
Džonatan! Nē, nopietni.
Rīt pa dienu mēs viens otru ignorēsim.
Tas būs seksīgi.
Ja redzēšu tevi bikini, diez vai spēšu noturēties.
Būs jānoturas.
Un tad vēlāk, naktī, mēs satiksimies un uzsprāgsim.
Un nedraudzējies ar Nikolasu!
Negribu, lai viņš stāsta tētim par mammītes jauno draugu.
Jā. Skaties uz mani!
Vai tu klausies? Tas ir nopietni.
Mums jāizliekas, ka viens otru nepazīstam.
Ja nu es nespēšu?
Tad man tevi būs jānogalina.
Seksīgi.
Apsēdies!
Tā. Un pieskaries krūtīm!
Jā.
- Tagad noņem krūšturi! - Es tikko uzliku.
Noņem! Lūdzu.
Nu re! Tā. Saspied pupus!
- Ko? - Saspied, zini...
Jā.
Tā. Paplet kājas! Atliecies atpakaļ! Paplet kājas!
Labi. Ieliec roku biksītēs!
Jā. Iebāz vienu pirkstu iekšā!
Aiztiec sevi!
Nāc šurp!
Ko es te jūtu?
Tik seksīga!
Jā!
Velns!
Robertam ir jāpārtrauc lasīt.
Viņu šausmina spēcīga sajūta, kas viņu uztrauc.
Nemiers un dusmas, kas caururbj viņa vēderu, ir atraduši ceļu tālāk uz leju,
kur šī brūce ir uzbriedusi par erekciju viņa kājstarpē.
- Laba grāmata? - Nē.
- Vēl vienu kafiju? - Jā, paldies.
Nē, tas ir, nevajag. Paldies.
Vai varu dabūt rēķinu, lūdzu?
- Jā, protams. Tūlīt atnesīšu. - Paldies.
Viņš var uzticēties tikai šiem iespiestajiem vārdiem,
un grāmatā sieva parādīta pietiekami, lai viņš viņu atpazītu.
Grāmata ir atklājusi arī to, ko iepriekš viņš nebija pamanījis.
Viņa ir tāda sieviete, kas vienmēr panākusi savu.
Vienmēr darījusi to, ko gribējusi.
Kad Džonatans nomira, Nensija sabruka.
Viņas prāts sarāvās mazs un tumšs,
un vienīgais, par ko viņa spēja domāt, bija mūsu dēla neesamība.
Apmēram divus mēnešus pēc viņa nāves
man beidzot izdevās pierunāt viņu iziet pastaigā.
Viņa uzgāja augšā saģērbties.
Nensij!
Nensij, mums nu jāiet.
Kāpēc tu mani izvilki?
Es necentos darīt sev galu.
Es tikai gribēju zināt.
Man tikai vajadzēja zināt, ko viņš juta.
Teica, ka tas nebija sāpīgi.
Ka viņš zaudēja samaņu, pirms nomira.
Bet kā viņi to var zināt?
Kā?
Kā viņi var zināt, ka viņam nesāpēja? Ka tas nebija sāpīgi.
Kā viņi to varētu zināt?
Nensij, kāp ārā no šī aukstā ūdens!
- Kā viņi var zināt? Es tevi neciešu. - Nāc!
Nāc!
Apsēdies, dārgā! Nu tā.
Nensij!
Vai atceries, cik plaša bija tā jūra?
Nu re!
- Vannā es to nespēju atveidot. - Nē.
Nespēju.
Viņš noteikti bija tik nobijies...
Jā.
Un tik vientuļš.
Jā.
Mammīt, es nevaru atrast Sendiju.
Es atradu Sendiju!
Sveiks, eņģelīt!
Fui, te smird.
Jā, laikam... Man sāp puncis. Laikam no picas.
Man arī. Es purkšķināju.
- Tiešām? - No tās picas.
Vai mēs ar Sendiju varam dabūt laiviņu?
Gribi laiviņu?
Mēs ar Sendiju.
Visi jau ir klāt.
Stīvensones kundze no Labdarības komisijas atstāja ziņu.
No viņas asistentes noprotu, ka viņa ir noskaitusies.
Nolāpīts! Pasaki viņai, ka sazināšos pēc sapulces.
- Man vajag alkazelceru. - Būs.
Es atvainojos.
Vakar ļoti vēlu aizgāju gulēt. Pārskatīju šos dokumentus.
Labdarības fonda pilnvarotos tagad pārbauda Apakšpalātas Finanšu komiteja,
tāpēc mūsu uzdevums
ir panākt, lai veids, kā valdības atbalsts tika novirzīts
caur dažiem labdarības projektiem, netiktu uztverts kā apšaubāms.
Atcerieties: ja notiek ļaunākais, labāk nekompetents nekā apšaubāms.
- Sapratāt? - Jep. Jā, sapratām. Jā.
Tā, Čārlz! Vai pastāstīsi, kas jauns notiek uz vietas?
- Paldies. - Paldies, Robij.
Tātad situācija uz vietas ir...
ir neskaidra.
Līdzekļi, ko saņemam caur to valsti,
ir ne vien pakļauti valdības prasībām...
Viens no šiem labdarības fondiem tiek rūpīgi pārbaudīts.
...kas ir aplikti...
Roberts par šī fonda pārkāpumiem zina,
bet viņam ir jārada versija, kuru likums var atbalstīt.
...pakļauti valdības prasībām, bet...
Viņam prieks, ka citi ziņo viņam.
Viņam nav ne jāuzstājas, ne jārunā -
tikai jāvēro, un tik daudz viņš spēj izdarīt.
- Vēl ko? - Nē, paldies.
Sankciju tiesību aktos paredzētie izņēmumi
uz mums varētu attiekties tikai tad, ja mēs pierādītu, ka konkrēti...
Jo mēs nezinām, cik ilgi tāds uzskats būs.
Tas varētu beigties pēc nedēļas, ja?
Tāda tā problēma.
Šoks, ko juti, kad Roberts tev parādīja fotogrāfijas, izšaujas tev cauri vēlreiz.
Viņš grib, lai tu tiktu sodīta. Viņš domā, ka esi to pelnījusi.
Atgriezīsimies pie darba un sanāksim atkal kopā vēlāk, ja?
Ketrin!
Vai zini to direktoru, kurš pameta Retbona koledžu
- uzreiz pēc Brigstoka aiziešanas pensijā? - A-ha.
Viņi bija draugi Kembridžā. Man ir viņa numurs.
Tur nekāda materiāla nav. Lai paliek!
Vai viņam piezvanīt?
Liecies mierā, Džisū! Es teicu - tur nekā nav.
Klau, atvaino!
Vienkārši tur nekāda materiāla nav, ja?
Vienkārši aizmirsti! Aizmirsti to Stīvenu Brigstoku!
- Gribi tasi tējas? - Jā, lūdzu.
Tu zini, ka esi slēpusi no Roberta daļu no sevis,
bet līdz šim nebiji aptvērusi, cik daudz tu nezini par viņu.
Viņš ir atļāvis dusmām aizpildīt visu telpu,
tā kļūdams kurls pret jebko, ko tu varētu teikt.
- Viss kārtībā, Ketij? - Jā.
Viss ir skaisti un labi. Paldies.
- Mēdz teikt, ka pārceļoties... - Pienu?
...ir lielāks stress nekā šķiroties, ne?
- Tev viss kārtībā? - Pilnīgi. Viss ir labi, paldies.
- Nē. Ir jāpagaida. - Lūdzu.
- Nuja. Jā, atvaino! - Esi priekšā dāmistabai. Paldies.
Roberta Reivenskrofta birojs.
- Jā, Emilij! Sveika! Te Ketrina. - Ketrina!
Es tikai gribēju zināt, vai Roberts tagad ir birojā.
Gribi, lai viņu pasaucu?
Nē. Man nav ar viņu jārunā.
Es tikai gribu, kaut ko aizsūtīt.
Viņš tepat ir...
Kāds atvieglojums!
- Vai viņu pasaukt? - Nē, atvaino! Nieks vien.
Liels paldies.
Atā, Ketrin!
Gadiem neatklātais noslēpums licis Robertam nospriest, ka esi vainīga.
Tavs aplamais uzskats, ka tev bija tiesības klusēt, tevi ir notiesājis.
Atslēgsi, lūdzu, durvis?
Es atv... Tās ir ciet?
Nensija aizgāja no darba.
Viņa vairs nespēja būt starp bērniem.
Tāpēc es strādāju par diviem, lai mēs varētu savilkt galus.
Nensij!
Nensij?
Paskaties!
Viņš eksperimentējis ar jauno fotoaparātu, ko viņam uzdāvināju.
Re!
Ļoti abstrakti tuvplāni, kas uzņemti, pievelkot klāt.
Tā tik ir acs! Ellīga acs.
Kas tas ir?
Tā esmu es, muļķīt.
- Tā daļa. - Jā.
Protams.
Nezināju, ka viņš to fotografējis.
Re! Pielavījies pie mātes, kas lasa dārzkopības žurnālu.
Māte ceļas augšā.
Paskaties!
Māte mazgā traukus.
Atkal mazgā traukus.
Ar mani bilžu nav.
- Tu viņu neinteresēji. - Jā, acīmredzot.
To es atceros.
Nensijai patika,
ka Džonatans viņai bija pievērsis tik daudz uzmanības.
Viņš vienmēr deva priekšroku viņai, nevis man.
Te ir daži indeksprinti.
Esmu drošs, ka tad viņa
vēl nebija attīstījusi Itālijā atrasto filmiņu.
Bet man jādomā, vai tās bija šīs fotogrāfijas, kas viņu uz to pamudināja.
Viņa noteikti pieņēma, ka atradīs vēl kādus foto ar sevi.
Cik tās ir apgarotas!
Tā, šo es novākšu.
Domāju - uztaisīšu dinozauru.
Tam būs...
Un tam būs ķirzaka.
Tam būs...
Nu tā.
Es tevi izglābšu.
Nu re!
Kas notiek?
Atvainojiet! Atvainojiet, kundze!
Vai varat, lūdzu, pieskatīt manu dēlu, kamēr aizeju uz labierīcībām?
- Protams. - Paldies.
- Nikolas! - Jā?
Šī dāma tevi pieskatīs. Es aiziešu uz labierīcībām.
Tātad iesi uz ateju?
- Aiziešu uz labierīcībām. - Labi.
...pelēkā zona attiecībā uz fondu, kas saņem valsts līdzekļus, bet...
Roberta galvā ir pulsējoša masa. Arī vēderā.
Tumši kunkuļi. Kas tāds, ko viņš nav izjutis gadiem.
Greizsirdība.
Viņš cenšas to atgrūst un koncentrēties uz tagadni,
taču spēj ieraudzīt vienīgi pagātni.
Atvaino! Lai kompensētu iztrūkumu.
Visu cieņu, Čārlz, bet nešķiet, ka būtu...
Roberta prātā atgriežas fotogrāfijās redzētie tēli.
Viņa sievas ķermenis, kas atsegts, lai iepriecinātu citus.
Ketrina, kas izbauda, ka uz viņu skatās.
Viņš vienmēr bija zinājis, ka pirms viņa bijuši citi,
taču bija dzīvojis ar pārliecību, ka visu mainīja tieši viņš.
Ka tieši viņš sagādāja Ketrinai tādu baudu,
ka atmiņas par visiem pārējiem tika pilnīgi izdzēstas.
Viņa viņu bija piekrāpusi.
Tu man esi bijis labs draugs.
Ja nebūtu tevis, es nebūtu izdevis savu grāmatu
un pilnīgi noteikti man nebūtu bijis drosmes sākt rakstīt jaunu romānu.
Stīven, tas ir lieliski. Par ko tas ir?
Man prātā ir kāds tēls.
Es viņu redzu. Es viņu dzirdu.
Es vēl esmu izpētes stadijā,
un es prātoju, vai tu man nevarētu palīdzēt.
Zinu - jau tā esi veltījis man daudz laika,
tāpēc man negribas lūgt.
Nerunā muļķības! Lūdz, ko vajag.
Viens no tēliem ir padsmitnieks,
un es viņam gribu izveidot Facebook lapu - īstu.
Tas ir, viltus lapu izdomātam padsmitniekam?
Jā, tā varētu teikt.
Tas izklausās ļoti biedējoši.
Nē, nē, nē.
Nav tā, kā izklausās.
Vispār viņš nav galvenais varonis.
Tas patiesībā ir par vectēvu -
mūsu vecuma cilvēku - un viņa attiecībām ar šo zēnu.
Bet man ir jāizprot tā pasaule,
kurā šie bērni pazūd, kad ieiet internetā.
Par ko viņi runā. Kas viņiem patīk.
Paskaties uz viņiem!
Uz ko viņi skatās?
Es saprotu, ko tu domā.
Varbūt tā ir slikta doma.
Bet es jūtos tik stulbs visās tajās lietās.
Es cerēju, ka tu varētu mani šajā ziņā pamācīt.
Izglītot nejēgu par Facebook
vai ko nu jaunieši lieto, lai savā starpā sazinātos.
Tā man ir pavisam sveša pasaule.
Acumirkli!
Vai atceries jauno Tomiju, kurš mums izveidoja interneta vietni?
Jā, manuprāt, viņš ir tieši tas, kas mums vajadzīgs,
un viņš varēs tev izpalīdzēt.
Tas ir lieliski.
Paldies vēlreiz, draugs.
Jā. Jahū!
Jahū!
Daļēji tas, protams, izskaidrojams ar to, ka šajā jomā nevar izrakstīt rēķinus,
bet tas ir par 48,35 % lielāks...
Un tad Roberta prātu caururbj jautājums:
kur bija Nikolass, kamēr viņa mātei bija dēka?
Vai viņš bija blakus istabā?
Viens?
Vai viņš bija aizmidzis?
Kam viņš bija liecinieks?
Cik daudz viņš redzēja?
Cik daudz viņš saprata?
Tas varētu sakārtot visas mūsu problēmas un kompensēt izmaksu starpību.
Es domāju, ka tas ir risinājums.
Robert, ko domā tu?
Robert?
Nu viņš domā, ka ir jārūpējas par Nikolasu.
Jāņem savā sargājošajā paspārnē.
Te daudz kas jāpārdomā. Visiem paldies.
Robert, Labdarības komisija...
- Hallo! - Nik! Čau! Te tētis.
Klau, man tiešām bija prieks tevi vakar satikt.
- Jā. - Vai šovakar esi brīvs?
Gribu aprunāties.
- Varbūt. - Perfekti. Vēlāk aizbraukšu pakaļ.
- Labi. Atā! - Labi.
Viņš prātā pāršķirsta romāna lappuses.
Roberts nav pieminēts gandrīz nemaz.
Viņš ir attēlots kā nenozīmīgs tēls, kas pat nav izpelnījies vārdu.
Vīrs.
Es kļūdījos, domādams, ka Džonatana lietu kārtošana
liecina par Nensijas atveseļošanos.
Pēc tam varbūt kļuva pat sliktāk.
Viņa atteicās iet ārā.
Un tā mēs dzīvojām piecus gadus:
Nensija un es - vieni ar savām sērām.
Džonatana neesamība piepildīja katru notikumu, katru telpu un katru objektu.
Es pārvākšos uz Džonatana istabu.
Atkārto!
Es pārvākšos uz Džonatana istabu.
Man vajag laiku vienatnē.
Es to respektēju...
bet vai varam, lūdzu, par to aprunāties?
Nē.
Tu apstājies pie vietējās grāmatnīcas.
Gribi nosist laiku vietā, kur tevi apbrīno.
Tu baidies no tā, kas tevi varētu gaidīt mājās.
- Sveika, Ketrin! Čau! - Čau, Klēra!
Apsveicu ar saņemto balvu.
Paldies.
PILNĪGS SVEŠINIEKS
Es tikai gribēju zināt, vai ir saņemta grāmata, ko pasūtīju.
Lielākā daļa ir saņemta.
Šķiet, mēs vēl gaidām
- to Āgotas Krištofas romānu. - A-ha.
Starp citu, paldies, ka ieteici to Dženitas Malkolmas grāmatu.
Tā bija fantastiska.
Tā ir jauna grāmata.
Autors šorīt bija te ienācis. Izdevis pats, bet diezgan laba.
Domāju - tev patiktu.
Tajā ir briesmīgs sievietes tēls.
Nē, nav visas.
Un es gribēju tev izstāstīt par...
Nu gan! Uzmanīgāk, tizlā kaza!
Stulbā...
Jā.
Nē. Pagaidi! Nē.
- Nē, man jāiet. - Kāpēc?
Ārā ir Nikolass. Man jāiet.
Pagaidi mirkli, pirms ej ārā, ja?
Es braukšu tev līdzi.
- Ko? - Uz Londonu.
- Rīt. Tāpat kā tu. - Kāpēc?
Kā - kāpēc? Lai būtu ar tevi, muļķīt.
Nē. Brauc uz Romu!
- Es... - Atrodi jaunas mīļākās!
- Es to negribu. - Nu beidz!
Es gribu būt ar tevi.
Nu, to nevar.
Kāpēc?
Tāpēc, ka tam ir miljons iemeslu.
Man ir vīrs.
Man vienalga.
Tev viņš nav jāpamet uzreiz.
Nē.
Šorīt uzzināju, ka varu lidot no Pizas.
- Tu nevari braukt man līdzi. - Kāpēc?
Tu zini, ka tevis dēļ es darītu visu.
Vai varam, lūdzu, to apspriest vēlāk?
Tur nav, ko apspriest. Es braukšu.
Zinu, ka tu to gribi tikpat ļoti, cik es.
Es jau nopirku biļeti.
- Rīt es lidošu atpakaļ kopā ar tevi. - Nē.
Nikolas!
Nikolas, kur palika tā dāma, kas tevi pieskatīja?
Nezinu.
Vai te ir ārsts?
- Nekas nav noticis. - Kā - nav?
- Bet viņš ļoti asiņo. - Viss būs labi.
- Rīt būs vesels. - Viņš sagriezās. Izsauksim ātros!
Vai te ir ārsts?
Vēl viens valis.
Vēl viens kalmārs.
- Vēl viens... - Es nosnaudīšos, ja, Nikolas?
Nekur neej!
Labi.
Vēl viena haizivs.
Vēl viens valis.
Kas?
Te es, Nensij. Atnesu tev vakariņas.
Atstāj ārpusē!
Jutu, ka no istabas nāk riebīga smaka.
Viņai bija vēzis.
Viņai bija sāpes, bet viņa tās pacieta, pat izbaudīja.
Sāpes aizpildīja to telpu, ko Džonatans bija atstājis tukšu.
Es lamāju sevi par to, ka biju tik vājš, par to, ka nelauzos iekšā.
Viņa nomira pēc dažiem mēnešiem starp trūdošām puķēm
un mūsu mirušā dēla fotogrāfijām.
Domāju - labāk tas nekā Amerikas korporācija,
kuru interesē tikai preces.
Nu ko viņi jēdz no futbola?
Jā, galvenais - vai īpašnieks var tirgot T kreklus, pareizi?
- Īstenībā jau vienalga, kam pieder. - Jā. Nuja.
Nē, bet, godīgi sakot, es gribu, lai tas viss būtu cauri un beidzies.
Sezonas sākumā mēs tiešām spēlējām labi,
un - nezinu - tagad kaut kas ir citādi.
- Nesen gandrīz zaudējām Lūtonai. - Jā. Paklau!
Mūsējiem tiešām ir problēmas,
bet ir ļoti svarīgi, lai īpašnieki būtu godprātīgi.
Niks paliks pie manis, kamēr būsi prom.
Ko?
Tas esot nopietns sižets. Būsi prom diezgan ilgi.
Neuztraucies!
Es sapratu, ka tu steigsies. Sakravāju tev somu.
- Robert... - Izsaukšu tev taksometru,
lai nenokavē lidmašīnu.
Par ko būs sižets, mamm?
Tava māte nestāsta pat man.
Droši vien nozīmīgs noslēpumu atmaskojums.
Sveiki! Atsūtiet taksometru!
Varbūt uzkāp augšā un pārbaudi, ko vēl tev vajag.
Kingsgeitkrezenta 78. Četras minūtes?
Brīnišķīgi. Nē, lieliski.
Roberts prāto, vai mīļākā nāvē tu vaino Nikolasu.
Un vai tieši šī iemesla dēļ tavas attiecības ar dēlu bijušas tik sarežģītas.
Domā - viņi tiešām pateica...
Roberts tevi vienmēr ir piesedzis,
visu nogludinājis, vienmēr tevi atbalstījis,
centies, lai tu nejustos vainīga. Viņš nav tevi ne kritizējis, ne nosodījis...
līdz šim brīdim.
Nikolas!
Mammīt!
Palīgā! Palīdziet! Palīgā!
Palīgā!
Nikolas!
Nē! Stop! Palīgā!
Nē! Izbeidz!
Palīgā!
Nu! Ņemu.
Nikolas! Viņš neprot peldēt.
Nāc, Gvido! Pārņem!
- Dabūju. - Aiziet!
Tev viss labi?
- Mamm! - Jā. Neuztraucies!
Paldies, Džonsa kungs.
Paldies. Jauka ceremonija. Brīnišķīga ceremonija.
Pirms vairākiem gadiem mēs Kenzalgrīnas kapos nopirkām divas vietas.
MĪĻĀ PIEMIŅĀ DŽONATANS BRIGSTOKS
Bet Džonatans nomira pirms mums
un tika apglabāts kapā, kam vajadzēja būt manam.
Un tad Nensija tika apglabāta viņam blakus.
Tā viņa gribēja.
Es būšu apglabāts viens.
BRITU PILSOŅA PASE
Tavs taksis ir klāt.
Robert!
Tikai atvadīšos no tavas mātes.
Niks ir lasījis to grāmatu. Tu nedrīksti viņam stāstīt...
Ka viņa māte ir mele un liekule?
Es neesmu.
Viss kārtībā?
Jā, viss ir labi.
Tava mamma ir satraukta par kaut ko darbā.
Tu zini, kāda viņa ir.
Tu esi aizvainots. Es saprotu.
Nē, es neesmu aizvainots. Runa ir par godīgumu, ja?
Mani vecāki teica, ka tev tā nav,
bet es viņus neklausīju un izvēlējos tevi,
jo naivi ticēju, ka esi godīgākais cilvēks, ko esmu saticis.
- Es esmu. - Jā?
Ak tu esi godīga, ko?
Gandrīz 20 gadus man nestāstīji, ka mūsu dēls gandrīz noslīka.
Viņš gandrīz gāja bojā, jo tu aizmigi pēc pasakainas brīvdienu kniebšanās.
- Es aizmigu... - Nē. Viņš gandrīz gāja bojā.
Zinu, ka kļūdījos.
Jā. Negribēji, lai atklātos tava dēka.
- Tā nebija dēka. - Labāk bija, ka mīlnieks nomirst.
Es gribēju, lai viņš nomirst.
Tu neesi mūs pelnījusi. Tagad pazūdi!
Nik, pasaki savai mammai "atā"! Viņa brauc prom.
Atā, mamm!
- Atā, dārgais! - Aiziet! Nokavēsi lidmašīnu.
Nikolas!
Laidiet mani vaļā!
Nikolas!
Mammīte ir te.
Nikolas, viss kārtībā? Nikolas!
Mieru! Tu sabijies. Vai tev ir auksti?
Tu trīci.
Tagad esi pie mammas. Nāciet! Nāciet te!
Labi. Nāciet!
Tā. Dvieli!
Labi.
- Jums abiem viss kārtībā? - Jā. Paldies.
Palaidiet, palaidiet!
Nu tu esi sasegts.
Palīgā!
Tur. Paskatieties! Tur jūrā ir roka.
Palīgā!
Pa...
Viņš ir tur.
- Es viņu neredzu. - Viņš ir tur.
- Kur? - Viņš ir te. Aiziet!
Turies, Augū!
Ei!
Augū!
Ķer boju!
Ei, braucam! Aiziet!
Izsauciet ātro palīdzību!
Nesam!
Viens, divi, trīs, četri, pieci, seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit.
Viens...
Viens, divi, trīs, četri...
Viens, divi, trīs, četri, pieci,
- seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit. - Augū, Augū!
- Viens, divi, trīs... - Pietiek, Augū!
Ei! Mēs tur neko nevaram darīt.
Neskaties! Bērnam tas nav jāredz.
Nāc! Iesim!
PĒC RENĒ NAITAS ROMĀNA ATRUNA MOTĪVIEM
Tulkojusi Inguna Puķīte