Ja.
Ja, akkurat der.
Du smaker som meg.
- Ja? - Ja.
Jeg må tilbake til London i overmorgen.
- Hm? - Må du til Roma?
Hvordan det?
- Vil du det? - Det vil jeg så gjerne.
Jeg vil så gjerne knulle deg hele natten i morgen.
Da må jeg vel bli.
Herregud.
Vent.
- Hva? - Bare vent.
Hva er det du gjør?
Bare vent. Vent, vent.
Nei.
- Nei. - Jo.
- Nei. - Ta dem på.
- Du tuller. - Kom igjen. Jeg endrer reisen min.
- Det er det minste du kan gjøre. - Du må holde bildene for deg selv.
Bare for mine uskyldige øyne.
Og avisen.
Jonathan. Nei, seriøst.
Om dagen i morgen skal vi ignorere hverandre.
Det blir sexy.
Hvis jeg ser deg i bikini, kan jeg neppe stå imot.
Det må du.
Og senere, om natten, møtes vi og eksploderer.
Ikke bli venn med Nicholas. Han må ikke fortelle pappa om mammas nye venn.
Ja, ja, ja. Se på meg.
Hører du etter? Dette er alvor.
- Vi later som vi ikke kjenner hverandre. - Hva om jeg ikke kan det?
Da må jeg drepe deg.
Sexy.
Sett deg.
OK. Og ta på brystene dine.
Ja.
- Ta av BH-en. - Jeg tok den nettopp på.
Ta den av. Vær så snill.
Der ja. OK, klem puppene.
- Hva? - Klem dem, som...
Ja.
OK. Spre bena. Len deg tilbake. Spre bena.
OK. Stikk hånda i trusa.
Ja. Stikk inn én finger.
Ta på deg selv.
Kom hit.
Hva er dette jeg kjenner?
Så heit.
Å ja.
Faen.
Robert må slutte å lese.
Han er forferdet over en intens følelse som plager ham.
Angsten og sinnet som stikker i magen har funnet veien lenger ned.
Der såret har hovnet opp til en ereksjon mellom beina.
- God bok? - Nei.
- Vil du ha en kaffe til? - Ja takk. Jeg mener nei takk.
Kan jeg få regningen, takk?
- Ja, så klart. Et øyeblikk. - Takk.
Han kan bare stole på dette trykte ordet,
og det er nok av hans kone i boken til at han gjenkjenner henne.
Den har også vist ham ting han ikke har sett før.
Hun er en kvinne som alltid har fått viljen sin.
Alltid har gjort som hun vil.
Da Jonathan døde, gikk Nancy i knas.
Tankene hennes krympet inn til noe en lite og mørkt.
Og alt hun klarte å tenke på, var sønnens fravær.
Omtrent to måneder etter at han døde
klarte jeg å overtale henne til å bli med og gå en tur.
Hun gikk opp for å kle på seg.
Nancy!
Nancy, vi må gå nå.
Hvorfor dro du meg opp?
Jeg prøvde ikke å ta livet mitt. Jeg ville bare vite.
Jeg måtte bare vite hva han følte.
De sa det var smertefritt.
Han måtte ha besvimt før han døde.
Men hvordan kan de vite det? Hvordan?
Hvordan kan de vite at det ikke var smertefullt? At han ikke hadde vondt.
Hvordan kunne de vite det?
La oss få deg opp av det kalde vannet.
- Hvordan kan de vite det? Jeg hater deg! - Kom.
Kom igjen.
Sett deg ned, kjære. Sånn.
Nancy.
Husker du hvor stort det havet var?
Sånn.
Jeg kunne ikke gjenskape det i badekaret.
Jeg klarte det ikke.
Han må ha vært så redd.
Ja.
Og så ensom.
Ja.
Mamma, jeg finner ikke Sandy!
Jeg fant Sandy! Jeg fant Sandy!
Hei, engelen min.
Æsj, det lukter ekkelt.
Ja. Jeg har vondt i magen. Jeg tror det var pizzaen.
Jeg også. Jeg prompet.
- Gjorde du det? - Av pizzaen.
Kan vi få en jolle til meg og Sandy?
- Vil du ha en jolle? - Til meg og Sandy.
Alle er der. Mrs. Stephenson fra kommisjonen la igjen en melding.
- Ifølge assistenten er hun veldig sint. - Si at jeg kontakter henne etter møtet.
- Jeg trenger Alka-Seltzer. - Greit.
Beklager. Jeg var oppe veldig sent i går og gikk gjennom dokumentene.
Veldedighetsforvalterne blir nå grillet av kontrollkomiteen,
og derfor er vår jobb å sørge for at måten det statlige bidraget ble kanalisert på
gjennom noen av prosjektene, ikke blir ansett som tvilsom.
Husk at i verste fall er det bedre å være inkompetent enn uredelig.
- Forstått? - Ja.
Charles, kan du gi oss en oppdatering fra grasrota?
- Takk. - Takk, Robbie.
Grasrotas situasjon er forvirrende.
Midlene vi mottar gjennom det landet, er ikke bare underlagt statlige krav...
En av de veldedige organisasjonene er under intens gransking.
Robert er klar over hva veldedigheten har gjort galt,
men han må lage et narrativ som loven støtter.
...underlagt de statlige kravene, men...
Han er glad han har folk som rapporterer til ham.
Han trenger ikke å utrette eller snakke,
bare observere, og det er det eneste han klarer.
- Noe annet? - Det går bra.
Unntakene i sanksjonslovgivningen
kan bare gjelde for oss hvis vi beviser spesifikke...
Vi vet ikke hvor lenge stemmen holder.
Den kan vare en uke. Det er problemet.
Sjokket da Robert konfronterte deg
med fotografiene, skjærer gjennom deg igjen.
Han vil at du skal bli straffet. Han synes du fortjener det.
Vi må tilbake til arbeidet og møtes igjen senere, OK?
Catherine.
Du vet rektoren som forlot Rathbone College da Brigstocke pensjonerte seg?
De var venner på Cambridge. Jeg har nummeret hans.
Det er ingen story. Bare glem det.
- Skal jeg ringe ham? - Glem det, det er ingen story!
Jeg er lei for det. Det bare er ingen story der, OK?
Bare glem det. Bare glem Stephen Brigstocke.
- Vil du ha en kopp te? - Ja takk.
Du vet at du har skjult deler av deg selv for Robert,
men du hadde ikke innsett før nå hvor mye av ham du ikke kjente.
Han har latt raseriet fylle alt rom, noe som gjør ham døv for det du måtte si.
- Alt i orden, Cathy? - Ja. Ja. Alt bra, takk.
- De sier at å flytte er... - Melk?
...mer stressende enn skilsmisse, eller?
- Går det bra? - Absolutt. Alt bra, takk.
- Nei. Du må vente. - Sånn.
- Beklager. - Stenger for dametoalettet.
Robert Ravenscrofts kontor.
- Emily. Det er Catherine. - Catherine.
Jeg lurte på om Robert er på kontoret.
- Skal jeg hente ham? - Jeg trenger ikke å snakke med ham.
Jeg vil bare levere noe til ham.
- Han er... - Det er en lettelse.
- Skal jeg hente ham? - Nei, beklager. Så dumt av meg. Takk.
Ha det.
Dine år med hemmelighold har hjulpet Robert til å dømme deg skyldig.
Din misforståtte tro på at du hadde rett til taushet, har fordømt deg.
- Kan du låse opp døren? - Den er låst!
Nancy sluttet å jobbe. Hun orket ikke å være sammen med barn lenger.
Så jeg jobbet for oss begge, bare for å fortsette livet.
Nancy?
- Nancy? - Se på disse. Se på disse.
Han eksperimenterte med det nye kameraet jeg ga ham.
Se.
De er virkelig abstrakte nærbilder, tatt med zoomlinse.
Litt av et øye. Et godt øye.
Hva er det?
Det er meg, dummingen.
- Det er den delen. - Ja. Selvfølgelig.
Jeg visste ikke at han tok dette.
Se. Sniker seg innpå mor som leser hagebladet sitt.
Mor reiser seg.
Se på det!
Mor vasker opp.
Flere av meg som vasker opp.
Det er ingen bilder av meg.
- Han var ikke interessert i deg. - Tydeligvis.
Det husker jeg.
Det gledet Nancy
å vite at Jonathan hadde fokusert så mye oppmerksomhet på henne.
Han favoriserte henne framfor meg.
Hm. Det er noen bilder her.
Jeg tror ikke hun hadde fremkalt filmen hun fant i Italia da.
Men jeg lurer på om det var disse bildene som fikk henne til å tenke på det.
Hun må ha trodd at hun ville finne flere bilder av seg selv.
Så, jeg legger dette fra meg.
Jeg tror jeg skal ha en dinosaur.
Den skal ha...
Og den skal ha en øgle.
Den skal ha...
Kom igjen.
Jeg skal redde deg.
Sånn.
Hva skjer?
Unnskyld meg, frue.
Kan du se etter sønnen min mens jeg går på toalettet?
- Ja visst. - Takk.
- Nicholas... - Ja?
Den damen skal passe på deg. Jeg må på toalettet.
Skal du på do?
- Jeg går bare på toalettet. - OK.
...gråsone angående veldedige organisasjoner som mottar statlige midler...
Det er en dunkende masse i Roberts hode, en annen i magen.
Mørke klumper av noe han ikke har følt på flere år.
Sjalusi.
Han prøver å skyve det bort og fokusere på nåtiden,
men alt han kan se, er fortiden.
Beklager. For å gjøre opp for mangelen.
Med all respekt, det ser ikke ut til å være...
Fotografienes innhold kommer stadig tilbake til Roberts tanker.
Hans kones kropp utstilt til andres glede.
Catherine som nyter å bli sett på.
Han visste at det hadde vært andre før ham,
men han hadde alltid levd med vissheten om at det var han som gjorde en forskjell.
Det var han som hadde gitt Catherine så stor nytelse
at minnet om alle andre var fullstendig slettet.
Hun hadde ført ham bak lyset.
Du har vært en god venn.
Hadde det ikke vært for deg, ville ikke boken min blitt utgitt,
og jeg ville aldri hatt mot til å begynne på min nye roman.
Stephen, det er flott. Hva handler den om?
Jeg har en karakter i hodet mitt.
Jeg kan se ham. Jeg kan høre ham.
Jeg er fortsatt på researchstadiet,
og jeg lurer på om du kanskje kan hjelpe meg med noe.
Du har gitt meg mye av tiden din. Så jeg liker ikke å spørre.
Ikke vær dum. Bare spør.
En av karakterene er en tenåringsgutt,
og jeg vil lage en Facebook-side for ham, en ekte en.
En falsk side for en fiktiv tenåring?
Ja, noe sånt.
Det er virkelig uhyggelig.
Nei, nei, nei, nei.
Det... Det er metode i galskapen min.
Han er uansett ikke hovedpersonen.
Den handler egentlig om en bestefar, en på vår alder, og hans forhold til gutten.
Men jeg må forstå den verdenen
disse barna forsvinner inn i når de går på nettet.
Hva de snakker om. Hva de liker.
Se på dem.
- Hva ser de på? - Jeg skjønner hva du mener.
Kanskje det er en dårlig idé. Men jeg føler meg så dum rundt alt sånt.
Jeg håpet du kunne veilede meg gjennom det.
En idiots guide til Facebook,
og hva ellers ungdommer bruker for å kommunisere med hverandre.
Det er en så fremmed verden.
Vent litt.
Husker du unge Tommy som laget nettsiden vår for oss?
Jeg tror han er den vi trenger,
og han vil kunne hjelpe deg.
Det er flott.
Takk igjen, kompis.
Ja. Joho.
Joho!
Noe av det skyldes åpenbart mangel på kapasitet,
men det er 48,35 prosent høyere...
Og så gjennomborer et spørsmål Roberts hode.
Hvor var Nicholas mens moren hans hadde en affære?
Var han i naborommet? Alene?
Sov han?
Hva var han vitne til? Hvor mye så han?
Hvor mye forsto han?
Det kan binde opp løse tråder og utgjøre forskjellen kostnadsmessig.
Jeg mener, jeg tror det er veien videre. Robert, hva synes du?
Robert?
Nå tror han at han må ta vare på Nicholas.
Han må ta ham under vingen sin.
Det er mye å tenke på. Takk, alle sammen.
Robert, kommisjonen...
- Hallo? - Nick. Det er pappa.
Det var godt å se deg i går kveld. Er du ledig i kveld? Jeg må snakke med deg.
- Kanskje. - Perfekt. Jeg henter deg senere.
- OK. Ha det. - OK.
Han blar gjennom sidene i romanen i tankene.
Robert blir knapt nevnt.
Han er fremstilt som en mindre karakter som ikke fortjener noe navn. Ektemannen.
Det var feil å tro at det å gå igjennom Jonathans ting
var et tegn på Nancys bedring. Hun ble i stedet verre etter det.
Hun nektet å gå ut.
I fem år levde vi sånn, Nancy og jeg, alene med sorgen vår.
Jonathans fravær fylte alt, hvert rom og hver gjenstand.
Jeg flytter inn på Jonathans rom.
Hva?
Jeg flytter inn på Jonathans rom.
Jeg trenger tid alene.
Jeg respekterer det...
...men kan vi snakke om dette?
Nei.
Du besøker din lokale bokhandel.
Du vil ha litt tid på et sted der du blir beundret.
Du er redd for hva som kan vente deg hjemme.
- Hei, Catherine. - Hei, Claire.
- Gratulerer med prisen. - Takk.
EN FULLSTENDIG FREMMED
Jeg lurer på om boken jeg bestilte har kommet.
De fleste har kommet. Jeg tror vi venter på Ágota Kristóf-romanen.
Forresten, takk for Janet Malcolm-anbefalingen.
Den var fantastisk.
Det er en ny bok.
Forfatteren var her i morges. Den er selvpublisert, men den er ganske bra.
Jeg tror du vil like den.
Den har denne forferdelige, forferdelige kvinnelige karakteren.
Å nei, det er ikke alle.
Og jeg ville fortelle deg om...
Forsiktig, din klønete kjerring.
Hei!
Ja.
Nei, nei. Vent. Nei.
- Nei, jeg må gå. - Hvorfor?
Nicholas er utenfor. Jeg må gå.
Vent litt før du går ut, OK?
Jeg blir med deg.
- Hva? - Til London.
- I morgen. Samme som deg. - Hvorfor?
Hva mener du? For å være sammen med deg.
Nei, nei. Dra til Roma. Dra til Roma. Dra til Roma.
- Finn nye elskere. - Det vil jeg ikke.
- Jeg vil være sammen med deg. - Det kan du ikke.
Hvorfor ikke?
På grunn av en million grunner. Jeg har en ektemann.
Jeg bryr meg ikke. Du trenger ikke å forlate ham med en gang.
Nei.
Jeg kan ta et fly fra Pisa.
- Du kan ikke bli med. - Hvorfor ikke?
- Jeg gjør hva som helst for deg. - Kan vi snakke om dette senere?
Det er ingenting å diskutere. Jeg kommer. Jeg vet at du vil det like mye som meg.
Jeg har kjøpt billett alt. Jeg flyr tilbake med deg i morgen.
Nicholas.
Nicholas, hvor er damen som passet på deg?
Jeg vet ikke.
- Er det lege her? - Det er ingenting.
- Han mister blod. - Det blir bra.
- Vi ser hvordan det går i morgen. - Han skar seg.
Er det en lege her?
Det er enda en hval.
Det er enda en blekksprut.
- Det er enda... - Jeg tar meg en lur, OK?
Ikke gå noe sted.
OK.
Det er enda en hai.
Det er enda en hval.
Hva?
Det er meg, Nancy. Jeg tok med middag til deg.
Sett den utenfor.
Jeg kunne kjenne en ekkel lukt komme fra rommet.
Hun hadde kreft.
Hun hadde smerter, men hun holdt ut, fant til og med behag i det.
Smerten hadde fylt rommet som Jonathan hadde forlatt.
Jeg forbannet meg selv for å ha vært så svak, for ikke å ha tvunget meg inn.
Hun døde noen måneder senere, omgitt av råtnende blomster
og fotografiene av vår døde sønn.
Det er bedre enn et amerikansk selskap,
som bare bryr seg om salgsvarer. Hva kan de om fotball?
Det handler vel om hvorvidt eieren selger T-skjorter eller ikke?
- Du bryr deg ikke om hvem det eies av? - Nei.
Nei, ærlig talt vil jeg bare at det skal være over.
Vi var gode i starten av sesongen, og noe er annerledes nå.
Vi tapte nesten mot Luton forrige uke.
Vi har definitivt problemer på Bridge, men det er viktig at de har integritet.
Nick skal holde meg med selskap mens du er borte.
Hva?
Jeg hørte at det er en viktig story, og du blir borte lenge.
Ikke vær redd.
Jeg visste at du får det travelt. Jeg har pakket for deg.
- Robert... - Jeg skal ringe en drosje,
- så du ikke mister flyet. - Hva er storyen om?
Moren din vil ikke si noe. Det er nok en avsløring av hemmeligheter.
Kan jeg få en bil til...
Kan du sjekke om jeg har pakket det du trenger?
78 Kingsgate Crescent. Fire minutter?
Fabelaktig. Nei, det er flott.
Robert lurer på om du klandrer Nicholas for din elskers død.
Om det er derfor det har vært så vanskelig mellom deg og sønnen din.
Du tror de har...
Robert har alltid dekket for deg,
jevnet ut ting, alltid vært der for å støtte deg,
aldri gitt deg skyldfølelse, aldri kritisert deg eller dømt deg...
...før nå.
Nicholas!
Mamma! Mamma!
Hjelp! Hjelp meg! Hjelp!
Hjelp!
Nicholas.
Nei! Stopp! Hjelp!
Nei! Slutt!
Hjelp!
Kom igjen! Ta den!
Han kan ikke svømme!
Ta den.
- Jeg har den. - Fort.
Går det bra?
- Mamma! - Ja. Ikke vær redd.
Takk, Mr. Jones.
Takk. En vakker gudstjeneste. Den var vakker.
Flere år tidligere hadde vi kjøpt to gravplasser på Kensal Green.
TIL MINNE OM JONATHAN BRIGSTOCKE
Men Jonatan døde før oss,
og ble gravlagt i graven som skulle vært min.
Så ble Nancy begravd ved siden av ham.
Det var det hun ville.
Jeg blir begravet alene.
Drosjen din er her.
Robert.
Skal bare si adjø til moren din.
Nick har lest boken. Du kan ikke fortelle ham...
- At moren er en løgner og en hykler? - Det er jeg ikke.
Går det bra?
Moren din er opprørt over noe på jobben. Du vet hvordan hun er.
Du er såret. Det forstår jeg.
Jeg er ikke såret. Dette handler om integritet.
Foreldrene mine sa at du ikke hadde noe av det,
men jeg valgte deg fremfor dem
fordi jeg trodde at du var den ærligste personen jeg hadde møtt.
- Jeg er det. - Så du er ærlig?
Du har ikke fortalt meg på 20 år at sønnen vår nesten druknet.
Han døde nesten fordi du sovnet etter et fantastisk ferieligg.
- Jeg sovnet... - Nei! Han døde nesten.
- Det var min skyld. - Du ville ikke at affæren ble avslørt.
- Det var ingen affære. - Det var bedre at han døde.
Jeg ville at han skulle dø.
Du fortjener oss ikke. Kom deg ut.
Nick, si adjø til mor. Hun drar nå.
Ha det, mamma.
- Ha det, kjære. - Kom igjen. Du mister flyet.
Nicholas!
Slipp meg!
Nicholas!
Mamma er her.
Nicolas! Nicholas, går det bra? Nicholas! Nicholas!
Ta det med ro. Du ble redd. Fryser du?
Du skjelver. Du skjelver.
Du er hos mamma nå. Kom hit.
Det går bra. Kom igjen.
Kom igjen. Håndkle.
Bra.
- Går det bra? - Ja. Takk.
Unna vei, unna vei.
Nå blir du varm.
Hjelp!
Hje... Hjelp!
Hjelp!
Der borte. Det er en hånd i vannet.
Hjelp!
Hje...
Der er han!
- Jeg ser ham ikke. - Han er der. Der.
- Hvor? - Her er han.
Ta den, Augù!
Hei!
Augù!
Livbøyen!
Hei, kom igjen.
Ring ambulanse!
Kom igjen!
En, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte, ni, ti.
En...
En, to, tre, fire...
En, to, tre, fire fem...
- seks, sju, åtte, ni, ti. - Augù, Augù, Augù.
- En, to, tre... - Det er nok, Augù.
Vi kan ikke gjøre mer.
Ikke se. Det er ikke et pent syn for et barn.
Kom. Vi går.
BASERT PÅ ROMANEN AV RENÉE KNIGHT
Tekst: Evy Hvidsten