Ja.
Ja, precis där.
Du smakar som jag.
- Ja? - Ja.
Jag måste återvända till London i övermorgon.
- Vadå? - Måste du åka till Rom?
Hur så?
- Vill du det? - Ja, det vill jag hemskt gärna.
Jag vill gärna ligga med dig hela natten imorgon.
Då stannar jag väl då.
Jösses.
Vänta.
Vad är det?
Vad gör du?
Vänta lite. Vänta.
Nej.
- Nej. - Jo.
- Nej. - Sätt på dig den.
- Du skojar. - Kom igen. Jag ändrar ju min resa.
Det är det minsta du kan göra.
Måtte du hålla de där fotona för dig själv.
- Endast för mina oskyldiga ögon. - Mm.
Och skvallerpressen.
Jonathan, jag menar allvar.
Under dagen imorgon ska vi ignorera varandra.
Det blir sexigt.
Om jag ser dig i bikini blir det svårt att stå emot.
Du blir tvungen.
Senare, på kvällen, förenas vi och exploderar.
Och umgås inte med Nicholas.
Jag vill inte att han berättar för pappa om mammas nya vän.
Ja, ja. Se på mig.
Lyssnar du? Jag menar allvar.
Vi måste låtsas att vi inte känner varandra.
Och om jag inte kan?
Då måste jag döda dig.
Sexigt.
Sätt dig ner.
Okej. Vidrör dina bröst.
Ja.
- Ta av behån. - Jag tog nyss på den.
Ta av den. Snälla.
Såja. Krama dina tuttar nu.
- Vadå? - Krama dem, liksom...
Ja.
Okej. Sära på benen. Luta dig tillbaka. Sära på benen.
Okej. Stoppa handen innanför trosorna.
Ja. För in ett finger.
Rör dig själv.
Kom hit.
Vad är det jag känner?
Så sexig.
Åh, ja.
Åh.
Robert måste sluta läsa,
förskräckt av en intensiv känsla som oroar honom.
Ångesten och ilskan i hans mage har vandrat nedåt,
där såret har svullnat till en erektion mellan hans ben.
- Bra bok? - Nej.
- Mer kaffe? - Ja, tack.
Nej, jag menar, nej tack.
Kan jag få notan?
- Visst. Kommer strax. - Tack.
Han kan bara lita på det tryckta ordet,
och det finns nog av hans fru i boken för att han ska känna igen henne.
Det har också visat honom saker han inte hade insett tidigare.
Hon är en kvinna som alltid har fått som hon vill.
Alltid gjort som hon behagat.
När Jonathan dog gick Nancy sönder.
Hennes förstånd krympte till en liten, mörk sak,
och allt hon kunde tänka på var vår sons frånvaro.
Det var cirka två månader efter hans död
som jag äntligen kunde övertala henne att följa med på en promenad.
Hon gick upp för att klä på sig.
Nancy!
Nancy, dags att gå.
Varför drog du upp mig?
Jag försökte inte ta livet av mig.
Jag ville bara veta.
Jag ville bara veta vad han kände.
De sa att det var smärtfritt.
Att han förlorade medvetandet innan han dog.
Men hur kan de veta det?
Hur?
Hur kan de veta att han inte kände smärta? Att det inte gjorde ont?
Hur kan de veta det?
Nancy, du måste upp ur det kalla vattnet.
- Hur kan de veta? Jag hatar dig! - Såja.
Såja.
Sätt dig upp, kära du. Såja.
Nancy.
Minns du hur oändligt havet var?
Såja.
- Jag kunde inte kopiera det i badkaret. - Nej.
Jag kunde inte.
Han måste ha varit så rädd.
Ja.
Och så ensam.
Ja.
Mamma, jag kan inte hitta Sandy!
Jag har hittat Sandy!
Hej, raring.
Usch, det luktar illa.
Ja, jag tror... Jag har magvärk. Det var nog pizzan.
Jag med. Jag fes.
- Gjorde du? - Av pizzan.
Kan vi hyra en jolle åt mig och Sandy?
Vill du ha en jolle?
Åt mig och Sandy.
Alla är redan där.
Mrs Stephenson från Charity Commission lämnade meddelande.
Enligt sin assistent är hon mycket upprörd.
Äsch. Hälsa att jag ringer henne efter mötet.
- Jag behöver en Alka-Seltzer. - Ska bli.
Förlåt mig.
Jag var uppe sent igår kväll och gick igenom dokumenten.
Stiftelsens förtroendevalda grillas nu av Riksrevisionen,
så vårt jobb är
att tillse att det sätt statliga biståndsmedel slussats
genom våra välgörenhetsprojekt aldrig ses som skumma.
Om det värsta händer är det bättre att framstå som inkompetent än skum.
- Förstår ni? - Ja. Vi förstår.
Okej, Charles, kan du ge oss lite uppdateringar från fältet?
- Tack. - Tack, Robbie.
Alltså, situationen på fältet är...
...förvirrande.
Fonderna som vi mottar genom det landet är
inte bara föremål för statliga krav...
En av dessa fonder är nu under intensiv granskning.
...som har förelagts...
Robert är medveten om stiftelsens lagbrott,
men han måste skapa ett narrativ som myndigheterna kan acceptera.
...underställd statliga krav, men...
Han är glad att folk rapporterar till honom.
Han behöver inte göra nåt eller tala,
bara observera, vilket han klarar med nöd och näppe.
- Behöver du nåt mer? - Nej tack.
Undantagen som redan är inbyggda i lagstiftningen
kan bara tillämpas på oss om vi visar specifika...
För vi vet inte hur länge det kommer att vara.
Det kan vara en vecka.
Det är problemet.
Chocken du kände när Robert konfronterade dig
med fotona skär genom dig igen.
Han vill se dig bestraffad.
Du förtjänar det, anser han.
Vi får fortsätta med jobbet och återsamlas sen.
Catherine.
Du vet rektorn som lämnade Rathbone College
- strax efter att Brigstocke tog pension? - Mm.
De var vänner vid Cambridge. Jag har hans telefonnummer.
Det är ingen story. Låt det vara.
Men ska jag ringa honom?
Låt det vara, sa jag! Det är ingen story.
Förlåt mig.
Det är ingen story, helt enkelt.
Glöm alltihop. Glöm Stephen Brigstocke.
- En kopp te? - Ja, tack.
Du vet att du har dolt delar av dig själv från Robert,
men du inser först nu hur mycket av honom du inte kände.
Han har låtit sin ilska fylla varje utrymme,
och göra honom döv för allt du kan säga.
- Allt väl, Cathy? - Jadå.
Allt är bra, tack.
- Det sägs att, öh, att flytta är... - Mjölk?
...mer påfrestande än en skilsmässa.
- Mår du bra? - Absolut. Allt är bra, tack.
- Nej. Man måste vänta. - Varsågod.
- Okej. Ursäkta. - Du är i vägen för damtoan. Tack.
Robert Ravenscrofts kontor.
- Ja, Emily. Hej, det är Catherine. - Catherine.
Jag undrar om Robert på på kontoret just nu.
Ska jag hämta honom?
Nej. Jag behöver inte prata med honom.
Jag ville bara lämna av en sak.
Han är här...
Vilken lättnad.
- Ska jag hämta honom? - Nej. Dumt av mig.
Tack så mycket.
Hej då, Catherine.
Dina år av tystnad har hjälpt Robert att döma dig skyldig.
Din missriktade tro att du hade rätt till tystnad har dömt dig.
Kan du låsa upp dörren?
För... Den är låst!
Nancy slutade arbeta.
Hon orkade inte vara bland barn längre.
Så jag jobbade för oss båda, så att livet kunde fortsätta.
Nancy?
Titta på de här.
Titta på dem.
Han experimenterade med den nya kameran jag gav honom.
Titta.
De är verkligt abstrakta närbilder tagna med zoomobjektiv.
Verkligen blick för bilder.
Vad är det där?
Det är jag, dumbom.
- Det där. - Ja.
Visst. Visst.
Jag visste inte att han tog det.
Titta. Smyga sig på mamma när hon läser sin trädgårdstidskrift.
Mamma som stiger upp.
Titta där!
Mamma som diskar.
Jaha, fler där jag diskar.
Inga foton av mig.
- Han var inte intresserad av dig. - Tydligen inte.
Det här minns jag.
Det gladde Nancy
att veta att Jonathan hade lagt så mycket uppmärksamhet på henne.
Han föredrog alltid henne före mig.
Här är några kontaktblad.
Jag är säker på att hon inte framkallat
filmen hon fann i Italien vid det laget.
Men det kanske var de här fotona som fick henne att överväga det.
Hon väntade sig säkert fler foton av henne själv.
Det finns en andlighet i de här.
Jag lägger ner den här.
Jag tror... att jag ska ha en dinosaurie.
Den där ska få...
Och den där ska få en ödla.
Den där ska få...
Sådär ja.
Jag ska rädda dig.
Sådär ja.
Vad händer?
Ursäkta mig, frun.
Kan ni se efter min son medan jag går på toan?
- Visst. - Tack.
- Nicholas. Nicholas... - Ja?
...tanten där ser efter dig. Jag ska bara gå på toan.
Ska du på toan?
- Bara på toan. - Okej.
...gråzon beträffande mottagande av statliga medel, men...
Robert har en bultande massa i huvudet, och en annan i magen.
Mörka klumpar av nåt han inte har känt på många år...
...svartsjuka.
Han försöker skjuta undan den och fokusera på nuet,
men allt han kan se är det förflutna.
Förlåt. För att täcka upp underskottet.
Med all respekt, Charles, det verkar inte finnas nån...
Fotona återkommer hela tiden i Roberts tankar.
Hans frus kropp uppvisad för andras nöje.
Catherine, njutande av att vara betraktad.
Han hade alltid vetat att det fanns andra före honom,
men han hade alltid varit säker på att han var den som gjorde skillnad.
Att det var han som hade gett Catherine sådan njutning
att minnet av alla andra hade bleknat totalt.
Hon hade lurat honom.
Du har varit en god vän för mig.
Om det inte varit för dig hade jag inte fått min bok utgiven,
och jag hade absolut inte fått mod att börja på min nya roman.
Stephen, så roligt. Vad handlar den om?
Jag har en karaktär i huvudet.
Jag kan se honom. Och höra honom.
Den är på efterforskningsstadiet än,
och jag undrar om du kan hjälpa mig med en sak.
Du har redan gett mig mycket av din tid.
Så jag vill ogärna fråga.
Var inte fånig. Fråga bara.
En av karaktärerna är en tonårspojke,
och jag vill skapa en Facebook-sida för honom, en verklig.
Alltså, en fejkad sida för en fiktiv tonåring?
Ja, jag antar det.
Det är verkligt kusligt.
Nej... Nej då.
Jag har inte blivit galen eller så.
Han är inte huvudkaraktären ändå.
Den handlar egentligen om en farfar,
nån i vår ålder, och hans relation till pojken.
Men jag behöver förstå den värld
ungdomar försvinner in i när de går online.
Vad de pratar om. Vad de tycker om.
Se på dem.
Vad tittar de på?
Jag vet vad du menar.
Det kanske är en dålig idé.
Men jag känner mig som en idiot i alla såna sammanhang.
Jag tänkte att du kanske kunde guida mig genom det.
Idiotens guide till Facebook
och allt annat unga människor använder för att kommunicera.
Det är en främmande värld för mig.
Vänta lite.
Du minns unge Tommy som gjorde vår webbsida?
Ja, han är nog precis den vi behöver,
och han kan hjälpa oss.
Det är toppen.
Tack igen, kompis.
Ja. Tjoho.
Tjoho!
En del av det här beror förstås på
att man inte kan fakturera på fältet,
men det är 48,35 högre...
Plötsligt genomborrar en fråga Roberts hjärna.
Var var Nicholas medan hans mor var otrogen?
Var han i rummet intill?
Ensam?
Sov han?
Vad bevittnade han?
Hur mycket såg han?
Hur mycket förstod han?
Det kan knyta ihop alla lösa ändar och kompensera kostnadsskillnaden.
Jag tror att det är vägen framåt.
Robert, vad tror du?
Robert?
Nu tror han att han måste se efter Nicholas.
Han måste föra honom under sina beskyddande vingar.
Det är mycket att tänka över. Tack, allihop.
Robert, Charity Commission...
- Hallå? - Nick. Hej, det är pappa.
Du, det var så trevligt att träffa dig igår kväll.
- Ja. - Är du ledig ikväll?
Jag vill tala med dig.
- Kanske. - Perfekt. Jag hämtar dig sen.
- Okej, hej då. - Okej.
I minnet bläddrar han igenom romanens sidor.
Robert omnämns knappt.
Han porträtteras som en bifigur som inte ens har ett namn.
Maken.
Jag hade fel i antagandet att gå igenom Jonathans saker
var ett friskhetstecken hos Nancy.
Hon blev snarare ännu värre efter det.
Hon vägrade gå ut.
I fem år levde vi så,
Nancy och jag, ensamma med vår sorg.
Jonathans frånvaro fyllde varje stund, varje utrymme och varje föremål.
Jag ska flytta in i Jonathans rum.
Ursäkta?
Jag ska flytta in i Jonathans rum.
Jag behöver tid för mig själv.
Det respekterar jag...
...men kan vi inte prata om saken?
Nej.
Du stannar till vid den lokala bokhandeln.
Du vill slå ihjäl lite tid på en plats där du är beundrad.
Du är rädd för vad som kan vänta där hemma.
- Hej, Catherine. - Hej, Claire.
Gratulerar till utmärkelsen.
Tack.
EN FULLKOMLIG FRÄMLING
Jag undrade bara om boken som jag beställt har kommit.
De flesta av dem har kommit.
Vi väntar nog ännu på
- Ágota Kristóf-romanen. - Mm.
Förresten, tack för rekommendationen av Janet Malcolm.
Den var fantastisk.
Det finns en ny bok.
Författaren var här i morse. Den är utgiven på eget förlag, men rätt bra.
Du skulle nog gilla den.
Där finns en verkligt hemsk kvinnlig karaktär.
Nej, det är inte allihop.
Och jag ville berätta om...
Var försiktig, klumpiga kärring.
Akta! Din jävla...
Ja.
- Nej. Vänta. - Va?
- Nej, jag måste gå. - Varför?
Nicholas är utanför. Jag måste gå.
Vänta lite innan du går ut, okej?
Jag följer med dig.
- Va? - Till London.
- Imorgon. Precis som du. - Varför?
Vadå, varför? För att vara med dig förstås.
Nej. Åk till Rom. Åk till Rom.
- Jag... - Hitta nya älskare.
- Det vill jag inte. - Såja.
Jag vill vara med dig.
Men det går inte.
Varför?
På grund av miljoner skäl.
Jag är gift.
Det struntar jag i.
Du behöver inte lämna honom genast.
Nej.
Jag kan flyga från Pisa, vet jag nu.
- Du kan inte följa med mig. - Varför inte?
Jag skulle göra allt för dig.
Kan vi prata om det här senare?
Inget att diskutera. Jag följer med.
Du vill det lika mycket som jag, jag vet.
Jag har redan köpt biljett.
- Jag flyger med dig tillbaka imorgon. - Nej.
Nicholas.
Nicholas, var är tanten som skulle se efter dig?
Jag vet inte.
Finns det en läkare här?
- Inget hände. - Vad menar ni?
- Han förlorar mycket blod. - Han hämtar sig.
- Han är nog bättre imorgon. - Han skar sig. Ring ambulans.
Finns det en läkare här?
En val till.
En bläckfisk till.
- En val... - Jag ska ta en tupplur, Nicholas.
Gå ingenstans.
Okej.
En haj till.
En val till.
Vad är det?
Det är jag, Nancy. Jag har mat åt dig.
Ställ den utanför.
Jag kände en stank inifrån rummet.
Hon hade cancer.
Hon hade ont, men hon stod ut, ja, njöt av det.
Smärtan hade fyllt tomrummet som Jonathan lämnat efter sig.
Jag förbannade mig för att jag var så svag och inte tvingade mig in.
Hon dog några månader senare, omgiven av vissnande blommor
och foton av vår döde son.
Det är bättre än ett amerikanskt bolag
som bara bryr sig om varor.
Vad vet de om fotboll?
Ja, det handlar bara om ifall ägaren säljer t-shirts, eller hur?
- Skit i vem som äger det? - Nej. Okej.
Jag vill egentligen bara att säsongen ska ta slut.
Vi var jättebra i början,
men nåt är annorlunda nu.
- Vi förlorade nästan mot Luton senast. - Tja, du vet,
vi har absolut problem på Bridge,
men det är så viktigt att spelarna har integritet.
Nick kom och höll mig sällskap medan du var borta.
Va?
Jag hörde att det är en stor story som håller dig borta länge.
Men bara lugn.
Jag förstod att du hade bråttom. Jag har packat en väska.
- Robert... - Jag borde ringa en taxi
så att du hinner med flyget.
Vad är ämnet, mamma?
Hon talar inte ens om för mig.
Säkert ett stort avslöjande av dolda hemligheter.
Hej. Kan jag få en bil till...
Ska du inte gå upp och se om jag har packat allt?
78 Kingsgate Crescent. Fyra minuter?
Utmärkt. Nej, det blir bra.
Robert undrar om du klandrar Nicholas för din älskares död.
Och om det är därför det jämt har varit ansträngt mellan er två.
...man tror att de just sa...
Robert har alltid täckt upp för dig,
slätat över saker, alltid stöttat dig,
försökt att inte ge dig skuldkänslor, aldrig kritiserat eller dömt dig...
...förrän nu.
Nicholas!
Mamma!
Hjälp! Hjälp mig!
Hjälp!
Nicholas.
Nej! Stanna! Hjälp!
Nej! Sluta!
Hjälp!
Ta tag i den!
Nicholas! Han kan inte simma!
Såja, Guido. Ta jollen.
- Jag har den. - Simma.
Är du oskadd?
- Mamma! - Ja. Oroa dig inte.
Tack, mr Jones.
Tack. Fin begravningsgudstjänst. Verkligen.
Flera år tidigare hade vi köpt två gravplatser i Kensal Green.
SAKNAD, ÄLSKAD JONATHAN BRIGSTOCKE
Men Jonathan dog före oss
och begravdes i den grav som skulle ha varit min.
Nancy begravdes bredvid honom.
Det var hennes önskan.
Jag blir begravd ensam.
BRITTISKT PASS
Din taxi är här.
Robert.
Jag ska bara säga adjö till din mamma.
Nick har läst boken. Du får inte tala om för honom...
Att hans mor är en lögnare och hycklare?
Det är jag inte.
Är allt okej?
Jadå, allt är bra.
Din mamma är upprörd över en sak på jobbet.
Du vet hur hon är.
Du är sårad. Det förstår jag.
Nej. Jag är inte sårad. Det handlar om integritet.
Mina föräldrar sa att du totalt saknade det,
men jag valde dig trots det
för jag trodde dumt nog att du var den ärligaste person jag mött.
- Det är jag. - Jaså?
Så du är ärlig?
På 20 år berättade du inte att vår son nästan drunknade!
Han dog nästan för att du somnade efter lite härligt semestersex.
- Jag somnade... - Nej! Han dog nästan.
Det var fel, jag vet.
Ja, men du ville hemlighålla affären.
- Det var ingen affär. - Du föredrog att din älskare dog.
Jag ville att han skulle dö.
Du förtjänar oss inte. Ge dig iväg.
Nick, säg hej då till din mamma. Hon åker nu.
Hej då, mamma.
- Hej då, vännen. - Skynda dig. Du missar planet.
Nicholas!
Släpp mig!
Nicholas!
Mamma är här.
Nicholas, är du oskadd? Nicholas!
Lugn. Du blev rädd. Fryser du?
Du huttrar, eller hur?
Du är med mamma nu. Såja. Kom här.
Ingen fara. Såja.
Såja. Handduk.
Bra.
- Är det bra med er två? - Ja. Tack.
Såja, iväg med er nu.
Här är en handduk.
Hjälp!
Titta där borta. En hand i vattnet.
Hjälp!
Hj...
Där är han!
- Jag ser honom inte. - Där är han.
- Var? - Här. Dyk!
Ta den, Augù!
Hallå!
Augù!
Livbojen!
Såja! Kom igen.
Ring ambulans!
Kom igen!
Ett, två, tre, fyra, fem, sex, sju, åtta, nio, tio.
Ett...
Ett, två, tre, fyra...
Ett, två, tre, fyra, fem,
- sex, sju, åtta, nio, tio. - Augù, Augù, Augù.
- Ett, två, tre... - Det räcker, Augù.
Det finns inget att göra.
Titta inte. Det är inget för barn att se.
Kom, så går vi.
BASERAD PÅ ROMANEN AV RENÉE KNIGHT
Undertexter: Bengt-Ove Andersson