В действителност бях разстроена,
когато Робърт ни остави, за да се върне в Лондон.
Не исках да заминава.
След раждането на Ник и малкото ни време заедно бе ценно,
но и не исках да избира между нас и работата.
Бяхме на морето, слънцето напичаше,
а аз не исках да съм там без мъжа си.
Бързо.
Тръгвай.
- Какво ви е? - Ела.
- Благодаря. - И аз.
Никълъс?
О, боже.
Робърт, събуди се.
Робърт?
Робърт, събуди се.
Събуди се.
За бога! Събуди се де.
Къде е Ник?
- Какви ги вършиш? - Къде е Ник?
Сигурно при приятел, не знам.
Къде е? Трябва да го намерим.
Снощи не се прибра за вечеря, но не му държа сметка, на 25 години е!
Звънна ми в 4 ч., а сега нямам връзка с него.
- Не ми вдига. - Сигурно те е набрал по погрешка.
- Не, скъпи, той звучеше зле. - Така ли?
- Плачеше. - Не вярвам.
- Нищо не каза, само плачеше. - Ти пък!
Здрасти, Ник. Баща ти е.
Обади ми се, щом се събудиш. Само те проверявам. Обичам те, чао.
- Той знае. - Какво знае?
Какво си му казал?
- Какво си му казал за мен? - Нищо.
- Но възнамерявам. - Само че вече е късно.
- Някой те е изпреварил. - Как така? Кой?
Онзи психопат се е добрал до него.
Имаш предвид бащата на момчето, което се е удавило, за да спаси Ник?
Бащата на младежа, когото си чукала
и си отрекла, че познаваш, след като е умрял заради детето ни.
За този психопат ли говориш? Ужасна си.
Не схващаш ли? Синът ни е в опасност.
Звучеше зле и се страхувам.
Страхуваш се да не се изложиш, нали? И бездруго щеше да научи.
Щеше ми се аз да му бях казал.
Ти си виновна за това.
- Няма значение кой е виновен. - Как си мислела, че ще реагира?
Ти си му майка, ти си виновна за всичко.
- Пет пари не даваш за него. - Парола?
Палувала си с младото си гадже.
- Зарязала си Ник на плажа! - Знаеш ли паролата?
- Не е можел да плува! - Дай паролата му.
- Ще ми кажеш ли паролата? - Не му я знам.
Уважавам личното му пространство и се грижа за него, без да му досаждам.
Какво ли си мисли за теб, Катрин? Все пак си му майка.
Вместо да го пазиш, си се занимавала...
Пак е пропушил, знаеше ли?
Не ми казвай как да възпитавам сина ни, след като 20 години вечно те нямаше!
Какво правех аз според теб?
- Останал е без работа. - Не е вярно.
- Къде е бил по цял ден, щом не работи? - Дай да видя.
Знаеш ли с кого може да е бил? С приятели ли?
Не знам дали има приятели. А ти?
Той спомена приятелка.
Но не съм я виждал, не знам как се казва.
Не съм сигурен, че изобщо има, Катрин.
Не, не!
Миличък?
Ник ли е?
Да?
Макар Нанси да е описала случилото се
между Джонатан и Катрин Рейвънскрофт удивително подробно и точно,
тя е променила някои факти.
Писателски похват.
Например Джонатан беше на обиколка из Европа с приятелката си.
Нанси е запазила тази част.
Но е променила причината за ранното прибиране на Саша.
Помниш ли слънчевото затъмнение?
В Англия пълно затъмнение има веднъж на сто години.
В онзи ден беше облачно.
Не го видяхме.
Британска му работа, затова и не се ядосвам.
Но това беше последният ми шанс да го видя.
- Може да хванем следващото, ако пътуваме. - За Мадагаскар?
- Защо не? - Ти пък! Не се чуваш.
Стига си се мотал, а поправи проклетия хладилник.
Побърква ме. Ало?
Здрасти, Ема, радвам се да те чуя.
Разбирам.
Не знаех.
Да ги оставим сами да се разберат.
Да не пресилваме нещата, Ема.
Не знаем какво се е случило между тях.
Очевидно е, че дъщеря ти преувеличава.
Не го вярвам.
Звучи доста крайно, Ема.
Не, за мен е излишно.
Радвам се, че поговорихме. Благодаря, че звънна. Дочуване!
Какво има?
- Какво е станало? - Беше Ема, майката на Саша.
Саша се е прибрала в Лондон.
- Кога? - С Джонатан се скарали и тя духнала.
Това момиче хич не е в час.
Ще спреш ли това досадно тракане?
Лелята на Саша не беше умряла. Не затова се беше върнала тя.
Книгата беше художествена измислица, но освобождаваше истината от баласта й
и й позволяваше да изплува на повърхността.
- Скенерът показва, че е получил инсулт. - Инсулт?
Често се случва на хора, които си инжектират дрога.
Ще се оправи ли?
Стабилизирали сме го, но още не знаем какви ще са пораженията.
Първо трябва да го събудим.
- Какви поражения? - Неврологични.
- Какви по-точно? - Моторни, когнитивни, говорни.
Но да не гадаем. Засега е стабилен, това е най-важното.
- Докторе? - Извинете ме.
Кога ще го събудите?
Днес ще му направим нови изследвания и ако са добри, утре ще го събудим.
- Но ще се възстанови, нали? - Да, може би.
Какви са шансовете му? Какво сочи опитът ви?
Всеки случай е различен. Трябва да чакаме.
Катрин и Робърт знаят, че въпросите им са безплодни,
но упорстват, надявайки се да чуят различен отговор.
Удовлетворяващ.
- Извинете, викат ме. - Добре, благодаря.
Ако искаш, първо ти постой при него.
Питаш се дали на Никълъс не му е писано да умре без време.
Веднъж вече са го спасили,
но се страхуваш, че този път късметът ще му изневери.
Робърт е в смут.
Парализиран е от вина и тревога, задето Никълъс е в болница.
Но тези чувства не успяват да потиснат
ревността му към младия мъж, който е спал с жена му,
а после е спасил детето му.
Към мъченика, отнел завинаги мъжествеността му.
Той мисли и за разговора си със Стивън Бригсток от предната вечер.
За смирението и скромността му
и за огромното му разбиране и състрадание.
И как единственото, което са искали Стивън и жена му,
е било да видят момчето, заради което е загинал синът им.
- Намери ли го? - Да.
Въвел съм името и паролата ти.
Само цъкни на "как да изтрия акаунта си" и следвай стъпките.
Пита ме защо искам да го изтрия. Какво да напиша?
Нещо произволно.
Ще напиша, че се безпокоя за личните си данни.
Изтриването е безвъзвратно.
Което е много жалко. Беше блестящо изпълнение от моя страна.
Въведи паролата си.
"Потвърдете.
Сигурни ли сте, че искате да изтриете..."
СТРАНИЦАТА Е НЕДОСТЪПНА
Беше ми мъчно, че трия инстаграма на Джонатан.
Но беше време да залича следите си.
Край.
Да, това беше. Лесна работа.
РОБЪРТ РЕЙВЪНСКРОФТ
- Това е за теб. - Благодаря.
Купи си нови приятели.
- Ало? - Господин Бригсток, Робърт се обажда.
- Да. - Робърт Рейвънскрофт.
Удобно ли е?
Разбира се, г-н Рейвънскрофт.
Звъня ви по неприятен повод.
Никълъс е в болница.
Ама че неприятно! Съжалявам.
Какво му е?
Още не знаят дали ще се оправи, но е стабилен.
Може ли да попитам какъв е проблемът?
Никълъс се бори със зависимост от известно време.
Чао.
Колко жалко. Не ми се мисли какво ви е.
Да, не ми е лесно.
Може ли да попитам...
Ще може ли да му отида на свиждане в болницата?
- Ако няма да е неудобно. - Разбира се, че може.
Той е в "Ист Актън", в интензивното отделение е.
Благодаря. Ще бъде ли...
Дали ще е възможно да отида малко по-късно довечера?
Разбира се. Ще се радвам да ви видя.
Благодаря ви, г-н Рейвънскрофт.
Моля се за Никълъс.
- Дочуване и всичко хубаво. - Благодаря ви.
Нещата се нареждаха изненадващо лесно.
Момчето е наркоман.
Как не се сетих!
А баща му, глупчото с второстепенна роля,
току-що ми сервира възможност.
Трябваше само да се възползвам от нея.
От онзи ден на плажа помня, че слънцето беше много силно и беше жега.
Чувствах се самотна.
Мислех си също колко търпелива майка съм
и изпитах угризения.
Тогава го видях за пръв път.
Чудех се от колко ли време ни е зяпал.
Смутих се, почувствах се някак си уязвима.
За младеж като него фотоапаратът му ми се видя скъп.
Явно вече ни беше снимал,
но не го бях хванала в крачка.
Робърт не те допуска край себе си.
Затова се редувате при Никълъс.
По-спокойна си, като не го виждаш,
той ти е последна грижа.
Искаш само да си при сина си
и всеки момент с него е ценен.
- Ало? - Катрин? Сара Финчам от "Личен състав" е.
Здравей, Сара, какво има?
Вчера в офиса е станал инцидент.
Саймън не желае да подаде оплакване.
Въпреки това сме задължени да отбележим, че си го ударила.
Ще остане в досието ти.
Разбирам.
Съжалявам, Катрин,
но процедурите важат за всички.
Ще проверим обвиненията на г-н Бригсток, защото са сериозни.
- Нима? - Сигурна съм, че разбираш.
Да.
Искаш ли да добавиш нещо на този етап?
Не.
Ще ти пусна отпуск за една седмица. Само засега.
Катрин, слушаш ли ме?
Да, слушам те.
Разбирам, че в работата си напрегната.
Нищо подобно, в работата няма напрежение.
Радвам се да го чуя. Да ти пусна болничен?
Добре.
Може би ще ти е от помощ да разговаряш с някого за гнева си.
Ще платим на специалист.
Независим и под пълна конфиденциалност. Какво ще кажеш?
Извини ме, ще затварям, в болница съм.
Съжалявам. Всичко наред ли е?
Не, не е наред.
- Съжалявам. - Нищо. Благодаря ти и дочуване.
Наясно си, че репутацията ти вече е на пух и прах.
За теб вече нищо няма да е същото.
И не ти пука.
Сложих си от дезодоранта на Джонатан.
Вече не свалях жилетката на Нанси.
Тримата щяхме да възстановим равновесието.
Здравейте, търся Никълъс Рейвънскрофт.
Здравейте, идвам на свиждане на Никълъс Рейвънскрофт.
Здравейте.
КАНАЛИН
Идвам на свиждане на Никълъс Рейвънскрофт.
Здравейте. Идвам на свиждане на Никълъс Рейвънскрофт.
Послушно кученце си.
Флиртувах ли, когато го видях да ме гледа?
Направих ли нещо, което да е разтълкувал погрешно?
Не мисля.
Но да си призная, онази лека усмивка
и онзи мимолетен поглед наистина ме поласкаха.
Докато си тръгвах от плажа, усещах погледа му върху себе си.
Сигурно целият офис е прочел книгата, но вече е без значение.
ДЖИСУ: СЪЖАЛЯВАМ ЗА НИКЪЛЪС. ДОБРЕ ЛИ СИ?
Поне с тази част вече е свършено.
Знаеш, че оправи ли се Никълъс, слагаш край на тайните.
Ще му кажеш всичко.
Благодаря. Един момент.
Заповядай.
- Как да помогна? - Никълъс Рейвънскрофт.
Не ви чух.
Идвам на свиждане на Никълъс Рейвънскрофт.
Да, баща му каза, че ще дойдете. Елате с мен.
Само да ви предупредя,
че Никълъс е вързан за доста апарати.
Може да се уплашите.
Но е в стабилно състояние.
- Здравей, водя дядото на Никълъс. - Благодаря.
- Здравейте. - Привет. Благодаря ви.
- На последното легло вляво. - Благодаря.
Канех се да отнема всичко на Катрин Рейвънскрофт.
Сърцето ми препускаше,
а ушите ми бучаха от вълнение, докато се приближавах до целта.
Никълъс беше наполовина пътник,
което постигнах, без да съм го пипнал с пръст.
Нямаше да усети нищо.
Приятен начин да си отидеш.
По-добър от удавяне.
Трябваше му само леко побутване.
Нехаех за последиците.
Важно беше само
Катрин Рейвънскрофт да страда така, както страдахме с Нанси.
Ключовете ви.
- Благодаря. Баща ви е тук. - Моля?
- Баща ви е с Никълъс. - Не...
Защо си дошъл? Той не бива да е тук.
Какво правиш? Махни се от сина ми!
Махни се!
Ударихте ли се? Не мърдайте.
- Баща ви само искаше да види сина ви. - Не ми е баща. Как смееш да идваш тук!
Дадох ти възможност, ходих до дома ти да говорим.
- Исках само да видя Никълъс. - А ти не ми отвори!
Изведи я.
Не ми връщаш обажданията.
- Елате с нас. Полека. - Иска да нарани сина ми.
Давай да прозвъняваме.
Хората трябва да знаят.
Първо ще звънна на Саша.
Редно е първа да научи.
Не искам да разбере от някой друг.
ПОЗДРАВИ ОТ ПИЗА
Здравей, Ема.
Нанси Бригсток се обажда. Може ли да говоря със Саша?
Кога ще се върне?
Разбирам, но е важно, Ема.
Изслушай ме, моля те.
Звъня по неприятен повод.
Джонатан почина!
Джонатан почина, затова се обаждам.
Удавил се е в Италия, спасявайки дете.
Предай й.
Благодаря.
Какво каза?
Саша била навън, но щяла да й предаде.
- Нещо друго? - Изказа съболезнования.
Нищо повече.
Затвори набързо.
Така и не разбрахме дали майката на Саша й е предала,
защото повече не ни се обадиха.
Нещо бе накарало приятелката на Джонатан, Саша,
да побегне у дома и да го остави сам в Италия.
Там се беше случило нещо, породило онова гневно обаждане на майка й.
Никълъс не се боеше да спи сам,
стига вратата между стаите ни да е отворена,
за да ме вижда, ако се събуди.
А веднъж затвореше ли очи, той спеше непробудно.
Спомням си ясно щастието, което ме заля в онази вечер.
Осъзнах, че съм истински спокойна,
че в крайна сметка всичко беше наред.
Харесваше ми да съм сама с Никълъс и със себе си.
Реших да завърша вечерта
с чаша вино на терасата.
Гледайте напред, моля.
Отдавна жена не беше проявявала загриженост за мен.
Допадаше ми да ме докосва с нежност, да не би да ме нарани.
Внимаваше да не ме боли.
И гласът й беше нежен.
Наистина се безпокоеше за мен и й благодарих за добротата.
Готово.
- Как се чувствате? - Добре.
Малко се стреснах.
Сигурно. Ударът е бил силен.
Онази жена е като съпруга ми.
Знам какво е да ти се нахвърлят.
Всички показатели са в норма. Извикайте ме, ако има проблем.
- Всичко хубаво на вас. - Благодаря.
Готово.
Всичко е наред. Ще ви понаболява два-три дена.
Ще ви дам болкоуспокоителни.
- Може ли нещо за сън? За всеки случай. - Добре.
Имате посетител.
Много съжалявам. Научих за случилото се и дойдох веднага.
Разбрах за шокиращото поведение на жена ми и много съжалявам.
Не сте виновен вие, г-н Рейвънскрофт.
Допускам, че тя се стресна, като ме видя.
Не й ли казахте, че сте ме поканили?
Не си говорим.
Знам, че е странно, имайки предвид колко е зле Ник,
но недоумявам защо е постъпила така
и защо не ми е казала.
Дойдох доста отдалеч с автобус,
защото държах да видя Никълъс.
Съпругата ми Нанси щеше да иска да го види.
Щеше да се радва да се запознае с момчето,
заради което синът ми даде живота си.
Защо не дойдете пак?
- Наистина ли? - Да, разбира се.
Никълъс би се радвал.
Изобщо не го мислете.
За него би бил чудесен подарък.
Колко хубаво! Много бих искал.
- Благодаря. - Ето хапчета за болката, пийте по две.
Против правилата е, но ето ви и за съня, но само по едно.
Чудесно, благодаря ви.
Много бяхте мили, благодаря ви.
Не се тревожете. Приберете се благополучно.
Благодаря.
- Вече ще си вървя, изморен съм. - Както кажете.
Нещата се усложниха
и за миг си помислих, че трябва да оставя съдбата да въздаде справедливост.
Имаше вероятност Никълъс Рейвънскрофт да умре и без помощ,
без моята намеса.
Получил инсулт, така каза сестрата.
Можело и да оцелее,
но щял да е с трайни увреждания до края на живота си.
Примамлива мисъл, но не беше достатъчно.
Не исках да давам на Катрин Рейвънскрофт възможността
да влезе в нова роля на всеотдайна майка,
която с жертвоготовност се грижи за болния си син.
Не, исках да изпита болезнената липса.
Само смъртта е необратима.
Чак тогава можех да я убия.
Мислех, че съм пропуснал шанса си.
Но точно тогава баща му, това наивно същество,
ми даде златна възможност.
Трябваше само да навестя горкия Никълъс още веднъж.
Да, усмихнах се.
Защото се срамувах и не исках да изглеждам недружелюбна.
А и ми беше неловко, защото той знаеше, че съм сама.
Бях отвикнала да съм сама.
И със сигурност бях отвикнала да ме гледат така.
Фотоапаратът му и впитият му в мен поглед.
Наистина се смущавах, но в същото време се вълнувах.
Може би по-късно щях да се отдам на фантазиите си.
Може би.
А може би не.
Тук си бил, когато полицията е дошла да ви съобщи за смъртта на сина ви.
Седни.
Първо ще направя чай.
Поправи го.
ХАПЧЕТА ЗА СЪН
Черен чай с мляко?
Все ми е едно.
Книгата ти е изумително подробна.
Не аз, а Нанси я написа.
Писането й се удаваше.
Описала е местата с невероятна точност.
Не забравяй, че бяхме там.
Ходихме до мястото на инцидента.
Въпреки това е изумително
как е възстановила събитията по шепа снимки.
Така правят великите писатели.
С фрагменти от действителността обрисуват картината така,
че да разкрият една по-дълбока истина.
Сядай.
Да.
Забележително е как съпругата ти е успяла да опише
така убедително толкова много неща, без да е била там, когато са станали.
Тя беше забележителна.
Така.
Вече мога да започна.
Време е да се чуе моят разказ.
ПО РОМАНА НА РЕНЕ НАЙТ
Превод на субтитрите Катина Николова