Sandheden er, at jeg var ude af mig selv,
da Robert forlod os for at tage hjem til London.
Jeg ville ikke have, at han rejste.
Vi havde ikke haft megen tid sammen, siden Nick blev født,
men jeg ville ikke tvinge ham til at vælge mellem familien og arbejdet.
Så jeg var ved havet, og solen skinnede,
men jeg havde ikke lyst til at være der alene.
AKUTMODTAGELSE
Kom så.
Kør.
- Er du okay? - Fart på.
- Tak. - Selv tak.
Nicholas?
Åh nej.
Robert? Vågn op.
Robert?
Robert, vågn op.
Vågn op.
For fanden. Vågn op.
Hvor er Nick?
- Hvad fanden laver du? - Hvor er Nick?
- Han er sikkert sammen med en ven. - Jamen hvor? Vi må finde ham.
Han tog på arbejde i går og kom ikke hjem til aftensmad. Han er 25, for helvede.
Han ringede til mig klokken fire i morges.
- Nu tager han ikke telefonen. - Det var sikkert et lommeopkald.
Nej, skat. Han havde det frygteligt.
Han hulkede. Han sagde ikke noget.
- Han græd bare. - Virkelig?
Hej, NIck.
Ja, min ven. Det er din far.
Ring, når du vågner. Jeg vil bare sikre mig, at du er i live.
Jeg elsker dig. Farvel.
- Han ved det. - Hvad?
Hvad har du sagt?
- Hvad har du fortalt ham om mig? - Ikke noget, men det har jeg tænkt mig.
Det er lidt sent nu, ikke?
- Nogen kom dig i forkøbet. - Hvad mener du? Hvem?
Den bindegale psykopat har kontaktet ham.
Mener du faren til den dreng, der druknede, mens han reddede Nicks liv?
Du mener faren til den unge mand, som du kneppede med og så nægtede at have mødt,
efter at han døde, mens han reddede vores barn.
Mener du den bindegale psykopat?
- Du er for meget. - Fatter du det ikke?
Vores søn er i fare, Robert. Jeg har aldrig hørt ham sådan før.
- Jeg er bange. - Bange for at tage dig dårligt ud, ikke?
Han kunne ikke undgå at finde ud af det. Jeg ville bare gerne selv have sagt det.
Det her er din skyld. Ansvaret er dit.
- Det er ligegyldigt, hvis skyld det er. - Hvordan troede du, at han ville reagere?
Du er hans mor. Du er skyld i alt det her.
- Du var ligeglad med ham. - Har du hans kode?
Du var så optaget af din unge elsker,
- at du efterlod ham på stranden... - Kender du hans kode?
- ...selvom han ikke kunne svømme. - Hvad er hans kode?
- Gider du godt bare give mig hans kode? - Jeg kender den ikke.
Jeg respekterer nemlig hans privatliv. Jeg drager reel omsorg for ham.
Men hvad skal han synes om dig, Catherine?
Du var hans mor. Du var den, der skulle passe på ham.
- Men i stedet koncentrerede du dig... - Han ryger igen. Vidste du det?
Kom ikke og fortæl mig, hvordan jeg skal opdrage, når du har været væk i 20 år.
Hvor vover du? Hvad fanden tror du, jeg har foretaget mig?
- Han har mistet sit arbejde. - Hvad? Nej, han har ej.
Hvor har han været hele dagen, mens du troede, han var på arbejde?
Har du nogen anelse om, hvem han kan være sammen med? Venner?
Jeg ved ikke, om han har nogen venner. Ved du det?
Han nævnte en kæreste.
Men jeg har ikke mødt hende. Jeg ved ikke, hvad hun hedder.
Jeg er ikke sikker på, at hun findes, Catherine.
Nej, nej.
Skat?
Er det Nick?
Ja?
Selvom Nancy beskrev, hvad der skete
mellem Jonathan og Catherine Ravenscroft, uhyre detaljeret og nøjagtigt,
tog hun sig da også visse friheder nogle steder. Det gør forfattere.
For eksempel var Jonathan rejst til Europa sammen med sin kæreste.
Den del bevarede Nancy.
Men hun ændrede årsagen til Sashas pludselige hjemrejse.
Kan du huske solformørkelsen?
Der er total solformørkelse en gang i hvert århundrede i England,
og så var det overskyet.
Sikke et spild.
Meget britisk. Orker det bare ikke.
Det var min sidste chance for at se en.
Vi kan jo prøve at fange den næste.
- Vi kunne rejse. - Til Madagaskar?
- Hvorfor ikke? - Vås. Sikke noget pjat.
Sid dog ikke bare der. Gør noget ved det pokkers køleskab.
Det driver mig til vanvid.
- Hallo? - Hej, Nancy.
Hej, Emma. Rart at høre fra dig.
Aha.
Nej, det vidste jeg ikke.
Jamen jeg synes, det må være op til dem at blive enige.
Lad os ikke blæse tingene op, Emma. Vi ved jo ikke, hvad der skete dernede.
Nej, din datter må tydeligvis overdrive, for...
Vrøvl.
Nej, det er meget ekstremt, Emma.
Nej, det er virkelig ikke nødvendigt, Emma.
Emma, det var rart at tale med dig. Tak, fordi du ringede. Farvel.
Hvad?
- Hvad? Hvad skete der? - Det var Sashas mor, Emma.
- Sasha er tilbage i London. - Hvornår...
Hun og Jonathan skændtes, og hun udvandrede i vrede.
Det pigebarn er forstyrret.
Får du den irriterende lyd til at gå væk?
Sashas tante var ikke død. Det var ikke derfor, hun tog hjem.
Bogen var et fiktivt værk, men den frigjorde sandheden fra sin ballast
og lod den flyde op til overfladen.
Scanningerne viste, at han fik et slagtilfælde...
- Fik han et slagtilfælde? - Det ses hyppigt for stiknarkomaner.
Klarer han den?
Han er stabiliseret nu, men det er for tidligt at vurdere skaderne,
før han bliver vækket. Om der er neurologiske skader.
- Hvilken slags neurologiske skader? - Motoriske, kognitive, talemæssige.
Men vi må undlade at gisne. Vi skal fokusere på, at han er stabil nu.
Doktor?
- Undskyld, jeg må... - Hvornår planlægger De at vække ham?
Vi tager flere prøver senere, og er de positive, prøver vi at vække ham i morgen.
- Men han kommer sig da helt, ikke? - Jo, det kan sagtens være.
Men hvad er sandsynligheden for det? Baseret på Deres erfaring.
Hvert enkelt tilfælde er forskelligt, og jeg beklager, men vi må bare vente.
Catherine og Robert stiller flere spørgsmål, som de ved er nytteløse,
men de er vedholdende i håbet om at få et andet svar.
- Det, de gerne vil høre. - Doktor.
- Jeg beklager meget. Jeg må... - Ja. Tak.
Du må gerne sidde hos ham først, hvis du vil.
Du spekulerer på, om Nicholas altid har været i fare for at dø tidligt.
Han var allerede blevet reddet én gang,
men du er bange for, at han denne gang ikke er lige så heldig.
Roberts hoved er et virvar af forvirring.
Nicholas' indlæggelse vækker en voldsom skyldfølelse og angst.
Men de følelser kan ikke fortrænge hans jalousi
over for den unge mand, der havde en affære med hans kone
og så reddede hans barn.
En martyr, der havde kastreret ham for altid.
Han tænker også over sin samtale med Stephen Brigstocke aftenen forinden.
Mandens ydmyghed og ligefremhed
og hans store forståelse og medfølelse.
Og at det eneste, Stephen og hans hustru havde bedt om,
var at møde den dreng, deres søn døde for at redde.
- Fandt du den? Går det? - Ja.
Jeg har indtastet dit brugernavn og din kode.
Du klikker bare på "hjælp," og så sletter du din konto permanent.
Godt. Den spørger, hvorfor jeg vil slette min konto. Hvad skal jeg svare?
Det er ligegyldigt.
Godt, så vælger jeg "bekymring for mit privatliv."
Nu siger den, at sletningen er endegyldig.
Ja. Det er en skam.
Det er noget af det bedste, jeg har lavet. Indtast din kode igen.
"Bekræft."
"Er du sikker på, at du vil slette din..."
BEKLAGER, SIDEN ER IKKE TILGÆNGELIG
Det var trist at skulle give slip på Jonathans Instagram-konto.
Men det var blevet tid til at rydde op. Til at fjerne mine fingeraftryk.
- Så er den væk. - Ja.
Slut, færdig. Pærelet.
OPKALD FRA ROBERT RAVENSCROFT
- De er til dig, Tommy. - Tak.
Køb dig nogle nye venner.
- Hallo? - Mr. Brigstocke. Det er Robert.
- Ja. - Robert Ravenscroft.
- Er det i orden, jeg ringer nu? - Naturligvis, mr. Ravenscroft.
Jeg ringer desværre om en trist nyhed. Nicholas er blevet indlagt.
Det var da forfærdeligt. Det er jeg ked af at høre.
Er han okay?
Det er for tidligt at sige, men hans tilstand er stabil.
Må jeg spørge, hvad der er sket?
Ja. Nicholas har kæmpet med afhængighed...
- Farvel. - ...gennem længere tid.
Det er jeg virkelig ked af. Det må være slemt for dig.
Ja, det er temmelig vanskeligt.
Må jeg spørge...
Vil det være muligt for mig at besøge Nicholas på hospitalet?
- Hvis du altså synes, det går an. - Ja, selvfølgelig må du det.
Han er indlagt på East Acton Hospital på intensivafdelingen.
Tak. Vil det være...
Vil det være muligt at tage derhen allerede i aften?
Gerne. Det vil glæde mig at se dig der.
Tak, mr. Ravenscroft. Jeg vil bede for Nicholas.
- Farvel. Hav det godt. - Tak.
Det kom bag på mig, at brikkerne faldt på plads så nemt.
Drengen er junkie.
Selvfølgelig er han det.
Og hans far, det irrelevante fæhoved,
havde lige serveret mig hovedretten på et sølvfad.
Nu kunne jeg bare mæske mig i den.
Om den dag på stranden
kan jeg huske, at der var skarp sol, og at det var meget varmt.
Nicho...
Dig!
Og jeg kan huske, at jeg følte mig ensom.
Jeg kan huske, at jeg også tænkte, at jeg var en meget tålmodig mor,
og at den tanke gav mig dårlig samvittighed.
Og det var første gang, jeg så ham.
Og jeg spekulerede på, hvor længe han havde siddet og stirret på os.
Jeg blev meget forlegen. På en måde følte jeg mig blottet.
Jeg tænkte på, at det var et dyrt kamera for en, der var så ung.
Da måtte han allerede have fotograferet os,
men jeg kan ikke huske, at han gjorde det.
Robert vil ikke have dig tæt på sig,
så I skiftes til at sidde hos Nicholas.
På en måde er det en lettelse at slippe for at se ham.
Du har ikke plads til at tænke på ham.
Du vil bare være hos din søn, og hvert eneste øjeblik er dyrebart.
Hej, min ven.
- Hallo? - Er det Catherine?
Det er Sarah Fincham fra HR-afdelingen.
Hej, Sarah. Hvad kan jeg hjælpe med?
Jeg kan forstå, der skete noget på kontoret i morges.
Simon vil ikke indgive en formel klage.
Ikke desto mindre har vi pligt til at notere, at du angreb ham fysisk.
- Det kommer til at stå i dine papirer. - Aha.
Og jeg beklager, Catherine,
men vi kan ikke undtage nogen fra vores disciplinærregler.
Så vi må undersøge de beskyldninger,
som mr. Brigstocke er kommet med, for de er alvorlige.
- Er de det? - Det kan du nok godt forstå?
Ja.
Er der noget, du gerne vil sige nu?
Nej.
Til at starte med giver jeg dig en uges orlov. Indtil videre.
- Stop. Tjek hans vejrtrækning. - Catherine? Er du der?
Ja, jeg er her.
Jeg kan godt forstå, at du har været presset på arbejdet.
Nej, jeg har ikke været presset på arbejdet.
Det er godt at høre. Skal jeg sygemelde dig?
Ja tak.
Det kunne måske være gavnligt at tale med nogen om vredeshåndtering.
Vi kan betale for terapi. En udefra naturligvis. Fortroligt.
Hvad siger du til det?
- Vil det... - Jeg kan ikke tale nu.
- Jeg er på hospitalet. - Det er jeg ked af. Er alt i orden?
Nej, det er det ikke.
- Det er jeg ked af. Jeg... - Ja, okay. Tak. Farvel.
Du er klar over, at dit gode navn og rygte allerede hænger i laser.
At intet nogensinde bliver som før.
Og du er ligeglad.
Jeg besluttede mig for at bruge Jonathans deodorant.
Jeg havde i forvejen Nancys cardigan på.
Sammen skulle vi tre genoprette balancen.
Hej.
Jeg leder efter Nicholas Ravenscroft.
Hej. Jeg er her for at besøge Nicholas Ravenscroft.
Hej.
AFLØBSRENS
Jeg er her for at besøge Nicholas Ravenscroft.
Hej. Jeg er her for at besøge Nicholas Ravenscroft.
Dygtig hund.
Hop!
Flirtede jeg med ham, da jeg så, at han kiggede?
Gjorde jeg noget, som han kan have mistolket som et tegn?
Det tror jeg ikke.
Lad os få noget aftensmad.
Er du sulten?
Men jeg må indrømme, at det lille smil,
den lille forbindelse, føltes rart.
Og da jeg gik væk fra stranden, kunne jeg fornemme, at han fulgte mig med sit blik.
Nu må hele dit kontor have læst bogen, men det kan være ligegyldigt.
DET GØR MIG ONDT MED NICHOLAS. JEG HÅBER, DU ER OK?
Uanset hvad der sker, er den del fortid.
Du ved, at hvis Nicholas overlever, er der ikke flere hemmeligheder.
Så ved han alt.
Jeg tjekker det og vender tilbage.
Okay. Tak. Lige et øjeblik.
Værsgo. Tak.
- Hej. Kan jeg hjælpe Dem? - Nicholas Ravenscroft.
Det fik jeg ikke fat i.
Jeg er her for at besøge Nicholas Ravenscroft.
Ja, mr. Ravenscroft sagde godt, at De kom.
Nu skal jeg følge Dem derhen.
Jeg må lige advare Dem.
Nicholas er koblet til en masse maskiner,
så det kan godt være et lidt skræmmende syn.
Men hans tilstand er stabil nu.
- Hej. Jeg har Nicholas' bedstefar med. - Tak.
- Hej. - Hej.
Tak.
Sidste seng på venstre hånd.
Tak.
Jeg skulle til at tage alt fra Catherine Ravenscroft.
Mit hjerte galopperede,
og det dunkede i ørerne af forventning, da jeg nærmede mig mit mål.
Og Nicholas stod allerede med det ene ben i graven.
Der førte jeg ham hen uden at krumme et hår på hans hoved.
Han ville ikke mærke noget.
Faktisk en behagelig måde at dø på.
Bedre end at drukne.
Nu manglede han bare et lille puf.
Jeg var ligeglad med konsekvenserne.
Det eneste, der betød noget,
var, at Catherine Ravenscroft kom til at lide, som Nancy og jeg havde lidt.
Her er nøglerne.
- Tak. Deres far er her. - Hvabehar?
- Han er inde hos Nicholas. - Nej, min...
Hvad laver du? Han må ikke være herinde.
Hvad laver du? Væk fra min søn.
Væk fra min søn!
Er De okay? Lig stille. Fald til ro.
- Deres far ville bare... - Han er ikke min far.
- ...se til Deres søn. - Hvor vover du at komme her?
Jeg har givet dig alle muligheder. Jeg tog hjem til dig for at tale om det.
- Jeg ville bare se til Nicholas. - Du lukkede ikke op!
- Hun må ikke være herinde. - Du har ikke ringet tilbage.
- De må følge med. - Nej, nu følger De med.
- Fald til ro. - Han vil skade min søn.
Vi må begynde at ringe rundt og fortælle folk, hvad der er sket.
Jeg må ringe til Sasha først.
Det må være mest rigtigt, at vi ringer til hende først.
Hun skal ikke høre det fra andre.
HILSEN FRA PISA
Hej, Emma.
Det er Nancy Brigstocke. Kan jeg komme til at tale med Sasha?
Ved du, hvornår hun er tilbage?
Det forstår jeg godt, men det er vigtigt, Emma.
Hvis du er sød bare at høre efter.
Vi har chokerende nyt.
Jonathan er død.
At Jonathan er død. Det er det, jeg mener.
Han druknede i havet i Italien, da han reddede et barn.
Gør du det.
Tak.
Hvad sagde hun?
Sasha var ikke hjemme. Hun giver hende besked.
- Ellers andet? - Hun kondolerer.
Ikke andet.
Hun blev nødt til at gå.
Vi ved ikke, om Sashas fortalte sin datter,
hvad der var sket, for vi hørte aldrig fra dem igen.
Noget fik Jonathans kæreste, Sasha,
til at haste hjem til sine forældre, så hun efterlod Jonathan i Italien.
Der skete noget dernede, som fik hendes mor til at foretage det vrede opkald.
Nicholas sov gerne alene,
så længe jeg holdt døren mellem os åben,
så han kunne se mig, hvis han vågnede.
Når først han havde lukket øjnene, var der intet, der kunne vække ham.
Jeg husker tydeligt, hvor glad jeg var den aften.
Jeg indså, at jeg var virkelig afslappet.
Alting var alligevel gået fint.
Jeg nød at have Nicholas alene og at have alenetid med mig selv.
Og jeg besluttede mig for at slutte aftenen af
med et dejligt glas vin på terrassen.
Vil De kigge lige frem?
Det var længe siden, en kvinde havde næret omsorg for mig.
Det var dejligt at mærke hendes nænsomme berøring.
- Hendes hensyn. - Pupiller reagerer på lys.
Tak.
Hendes stemme var også blid.
Hendes omsorg var reel, og jeg var taknemlig for hendes venlighed.
Okay. Sådan.
- Hvordan har De det? - Fint nok, tror jeg da.
Jeg er lidt rystet.
Det tror jeg gerne. Det var noget af et slag.
Den kvinde minder mig om min mand. Jeg ved, hvordan det er at føle sig angrebet.
Alle værdier er normale.
- Sig til, hvis der er noget. - Tak.
- Hav det godt, mr. Stephen. - Tak.
Så er De færdig.
Det går.
De vil være lidt øm et par dage. De får nogle piller mod smerterne.
Kan De give mig noget, så jeg nemmere kan falde i søvn? For en sikkerheds skyld.
- Hej. Der er besøg. - Jeg er virkelig ked af det.
Jeg hørte, hvad der skete, og skyndte mig herhen.
Jeg ved, hvad min hustru gjorde, og jeg er forfærdet. Jeg beklager dybt.
Det er ikke Deres skyld, mr. Ravenscroft.
Jeg antager, at hun må være blevet chokeret over at se mig der.
Fortalte De hende ikke, at De havde inviteret mig?
Vi er ikke rigtig på talefod. Jeg ved, at det er mærkeligt med tanke på Nick,
men jeg...
Jeg har svært ved at forstå, hvorfor hun gjorde det og end ikke fortalte mig det.
Jeg tog den lange bustur hertil,
fordi jeg virkelig gerne ville se Nicholas.
Jeg ved, at det er det, Nancy, min hustru, ville have ønsket.
Hun ville så gerne have haft chancen for at lære den dreng at kende,
som min søn ofrede sit liv for.
Vil De så ikke komme igen?
- Mener De det? - Ja, naturligvis.
Det ville Nicholas påskønne.
Hvis De er nervøs, skal De ikke være det. Det ville være en pragtfuld gave til ham.
Det er meget betænksomt. Ja, det vil jeg meget gerne.
- Tak. - Det er de smertestillende. Tag to.
Jeg må egentlig ikke, men de her gør det lettere at sove. De må kun tage én.
Udmærket. Tak.
De har været meget elskværdig. Tusind tak.
- Det var så lidt. Kom godt hjem. - Tak.
Jeg må hellere komme af sted.
- Jeg er meget træt. - Ja, naturligvis.
Alting var blevet mere kompliceret,
og et øjeblik troede jeg, at jeg måtte lade skæbnen sørge for retfærdigheden.
Det kunne være, at Nicholas Ravenscroft stillede træskoene helt af sig selv,
uden at jeg behøvede at gribe ind.
Han fik et slagtilfælde, sagde sygeplejersken.
Hun sagde også, at han måske overlevede,
men at han kunne være mærket af alvorlige følger resten af livet.
Det lød tiltalende, men det var ikke nok.
Jeg ville ikke give Catherine Ravenscroft mulighed for
at indtage en ny rolle som hengiven mor,
der selvopofrende plejede sin handicappede søn.
Nej, hun skulle lide under savnets ånd.
Kun døden er uigenkaldelig.
Kun da kunne jeg dræbe hende.
Jeg troede, min mulighed var forpasset.
Men så gav hans far, det svagelige væsen,
- mig de gyldne nøgler. - Døre åbner.
Jeg behøvede bare at aflægge stakkels Nicholas endnu en visit.
Døre lukker.
Scusi. Må jeg bede om et glas hvidvin, jeg kan tage med på værelset?
Certo.
Jeg smilede, ja.
Fordi jeg blev pinligt berørt og ikke ville virke uvenlig.
Jeg blev forlegen, fordi jeg vidste, at han vidste, at jeg var alene.
Jeg var ikke længere vant til at være alene ude.
Og jeg var bestemt ikke vant til at blive kigget sådan på.
Hans kamera, hans intense opmærksomhed.
Den gjorde mig nervøs, men jeg må indrømme, at den også gjorde mig opstemt.
Måske vil jeg fantasere om det her øjeblik senere.
Måske.
Måske ikke.
Det var her, du var, da politiet kom
for at oplyse om din søns død.
Sæt dig ned.
Jeg laver først noget te.
Du burde få det ordnet.
Stærk te?
Jeg er ligeglad.
Din bog er... ekstremt detaljeret.
Jeg har ikke skrevet den. Det var Nancy, der skrev den.
Hun skrev godt.
Hun formåede i hvert fald at beskrive stederne meget nøjagtigt.
Vi tog jo derned.
Vi tog derned, hvor det skete.
Det er stadig imponerende,
at hun var i stand til at gengive så meget ud fra en håndfuld billeder.
Det er det, dygtige forfattere kan.
De tager stumper af virkeligheden og væver dem sammen,
så de afdækker en større sandhed.
Sæt dig ned.
Ja.
Det er virkelig imponerende, at din hustru formåede at skrive
så overbevisende om så mange ting uden selv at have været til stede imens.
Hun var fantastisk.
Ja.
Nu kan jeg gå i gang.
Nu er det på tide, at min stemme bliver hørt.
BASERET PÅ RENÉE KNIGHTS ROMAN
Tekster af: Eskil Hein