VI. RÉSZ
Az az igazság, hogy nyugtalan lettem aznap,
amikor Robert otthagyott minket, és visszament Londonba.
Nem akartam, hogy elmenjen.
Alig töltöttünk együtt egy kis időt, amióta Nick megszületett,
de nem akartam döntésre kényszeríteni a család és a munka között.
Ott volt tehát a tenger, a nap ragyogott,
de én egyszerűen nem akartam egyedül ott lenni.
SÜRGŐSSÉGI ELLÁTÁS
Húzzunk.
Nyomás.
- Uram? Jól van? - Gyorsan.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Nicholas?
Istenem.
Robert? Ébredj.
Robert?
Robert, ébredj.
Ébredj már.
Kurva élet.
Kelj fel!
Hol van Nick?
- Mi a faszt csinálsz? - Hol van Nick?
Nem tudom. Biztos egy barátjánál.
Oké. Akkor hol van? Meg kell találnunk.
Tegnap elment dolgozni, nem jött haza vacsorára.
- Na és? Huszonöt éves, baszki. - Nem, nem.
Felhívott hajnali négykor, és most nem érem el.
- Nem veszi fel. Nem vesz fel, ha hívom. - Valszeg seggtárcsázott.
- Nem, drágám. Szörnyű állapotban volt. - Ó, tényleg?
- És zokogott. - Ó, komoly?
Nem beszélt. Nem mondott semmit.
- Csak zokogott. - Ó, tényleg?
Szia, Nick.
Szia, haver. Az apád vagyok.
Hívj fel, ha felébredsz. Csak tudni akarom, hogy élsz-e.
Oké. Szeretlek. Pá.
- Tudja. - Mit tud?
Mit mondtál neki?
- Mit mondtál neki rólam? - Nem mondtam semmit,
de szándékomban áll.
Hát, erről kicsit lekéstél, nem?
- Valaki megelőzött. - Hogy érted? Ki?
A kibaszott eszelős őrült eljutott hozzá.
A fiú apjára gondolsz, aki megfulladt, miközben megmentette Nick életét?
- Annak a fiatalembernek az apjára... - Ó, ne.
...akivel kúrtál, aztán letagadtad, hogy ismered,
miután belehalt a gyerekünk megmentésébe.
Az a kibaszott eszelős őrült?
- Hihetetlen vagy. - Nem érted?
A fiunk veszélyben van, Robert.
Sosem hallottam ilyennek.
Félek.
Ja, félsz, hogy rossz fényt vet rád, igaz?
Elkerülhetetlen volt, hogy megtudja.
Bárcsak én lettem volna az, aki elmondja neki.
Ez a te hibád, érted? Te vagy a felelős ezért.
- Mindegy, kinek a hibája. - Amúgy mire számítottál?
Mit gondoltál, hogy fog reagálni?
Te voltál az anyja. Te vagy a felelős mindezért.
- Soha le se szartad. - Megvan a jelszava?
Annyira lekötött a fiúkád,
- hogy egyedül hagytad a parton... - Tudod a jelszavát?
- ...mikor úszni se tudott. - Mi a jelszava?
Nem tudott úszni.
- Megadnád a jelszavát? - Hát, nem tudom a jelszavát,
mert tiszteletben tartom a magánéletét. Kap tőlem némi alapvető, tisztes törődést.
De rólad mit kéne gondolnia, Catherine?
Hisz te voltál az anyja.
Te teremtettél arra, hogy ténylegesen megóvd.
Nem óvtad meg. Csak arra figyeltél...
Megint cigizik. Te tudtad?
Ne mondd meg nekem, hogy neveljem a fiunkat, miután eltűntél 20 évre.
Hogy van képed?
Mi a francot képzelsz, én mit csináltam?
Jó ég. Kirúgták.
Mi van? Nem rúgták ki.
Akkor hol volt egész nap, mikor te azt hitted, dolgozik?
Van bármi ötleted, kivel lehet?
Barátokkal?
Nem tudok arról, hogy lennének barátai.
Te igen?
Említett egy barátnőt.
De nem találkoztam vele. Nem tudom a nevét.
Én...
Nem vagyok biztos abban, hogy létezik, Catherine.
Nem, nem, nem.
Drágám?
Nick az?
Igen?
Noha Nancy a Jonathan és Catherine Ravenscroft között
lezajlott eseményeket hihetetlen részletességgel írta le,
néhány ténnyel persze könnyedén bánt.
Az írók szoktak ilyet.
Például Jonathan valóban a barátnőjével utazott Európába.
Nancy ezzel a ténnyel nem babrált.
De megváltoztatta annak okát, hogy Sasha miért tért korábban haza.
Emlékszel a napfogyatkozásra?
Évszázadonként egy teljes napfogyatkozás van Angliában,
és pont felhős napra esett.
Milyen kár érte.
Nagyon brit.
Nem izgatom magam.
Ez az egy esélyem volt, hogy ilyet lássak.
Bármikor megpróbálhatjuk elcsípni a következőt.
- Utazhatunk. - Madagaszkárra?
- Miért ne? - Botorság.
Teljesen röhejes.
Ne szöszmörögj, hanem csinálj valamit a francos frigóval.
Az agyamra megy.
- Halló? - Halló, Nancy.
Halló, Emma. Örülök, hogy hallak.
Értem.
Nem, nem, nem, nem tudtam. Nem.
Hát, szerintem az ő dolguk rendezni a nézeteltéréseiket.
Hát, ne fújjuk fel a dolgokat, Emma.
Hiszen mi nem tudjuk, mi történt köztük.
Ó, nem. A lányod nyilvánvalóan eltúlozza a dolgot, mert...
Ez botorság.
Nem, ez tényleg nagyon erős, Emma.
Nem, erre igazán semmi szükség, Emma.
Jól van, Emma, örülök, hogy beszéltünk. Kösz, hogy hívtál.
Viszhall.
Mi van?
Mi az?
- Mi történt? - Ez Sasha anyja volt, Emma.
Sasha visszajött Londonba.
Mikor...
Jonathannel összekaptak, és a lány elviharzott.
Az a lány be van csavarodva.
Megszünteted ezt az irritáló zajt, vagy mi lesz?
Sasha nagynénje nem halt meg.
Sasha nem ezért jött haza.
A könyv egy fikciós mű volt,
de kiengedte az igazság ballasztját,
ami így a felszínre tudott kerülni.
A szken szerint agyvérzése volt, valamint fertőző endoka...
Micsoda, agyvérzése volt?
- Sztrókja? - Elég gyakori
- a droghasználóknál. - Istenem.
Meg fog gyógyulni?
Jelenleg stabil,
de még túl korai megbecsülni a károsodás mértékét,
- míg fel nem ébred. - Károsodás? Hogy...
- Hogy érti? - Hogy van-e idegrendszeri károsodás.
Milyen idegrendszeri károsodás?
Motorikus, kognitív, beszéd...
De ne találgassunk.
Jelenleg stabil, és most erre kell koncentrálnunk.
Doktornő?
- Bocsánat, muszáj... - És mikor...
Mikor tervezik felébreszteni?
Ma lefuttatunk pár új tesztet, és ha rendben lesznek,
holnap megpróbáljuk felébreszteni.
- De fel fog épülni, ugye? Teljesen. - Igen. Lehet. Igen.
Azt mondta, lehet, de mi az esélye?
Mi a tapasztalata más eseteknél, doktornő?
Hát, minden eset más, és nagyon sajnálom,
de most várnunk kell.
Catherine és Robert tovább kérdezősködtek,
noha tudták, hogy hiába,
de makacsul remélték, hogy más választ kapnak.
- Amit hallani akartak. - Doktornő.
- Igazán sajnálom. Muszáj... - Igen.
- Köszönjük. - Köszönjük.
Hogyha... Ha akarod, virraszthatsz mellette először.
Észreveszed, hogy azon töprengsz, Nicholas mindig is ki volt-e téve
a korai halálnak.
Egyszer már megmentették,
de rettegsz, hogy ezúttal nem lesz ilyen szerencsés.
Robert feje szétrobban a zűrzavartól.
Az, hogy Nicholas kórházban van, heves bűntudatot és szorongást vált ki belőle.
De ezek az érzések nem tudják félresöpörni a féltékenységet,
amit a fiatalemberrel szemben érez, akinek viszonya volt a feleségével,
aztán megmentette az ő saját gyermekét.
A mártírral szemben, aki örökre kasztrálta őt.
Eszébe jut a beszélgetése is Stephen Brigstocke-kal
az előző este.
A férfi alázata és egyszerűsége,
és mérhetetlen megértése és együttérzése.
És hogy az egyetlen, amit Stephen és a felesége kért,
egy találkozás volt a fiúval, akinek a megmentésébe az ő fiuk belehalt.
- Érti? - Igen.
- Megvan? - Hát...
Beírtam a felhasználónevét, a jelszavát.
Nyomja meg a Súgót, aztán „Hogy törölhetem a fiókomat”,
aztán „Fiók végleges törlése”.
Jó. Azt kérdezi, miért akarom törölni a fiókomat.
Mit mondjak?
Akármit. Nem számít.
Jó, azt választom, hogy adatvédelmi aggályaim vannak.
Azt mondja, ez a törlés végleges lesz.
Igen. Kár érte, tudja.
Az egyik legjobb munkám.
Írja be újra a jelszót.
„Megerősítés.”
„Biztos, hogy törölni akarja...”
SAJNOS AZ OLDAL NEM ÉRHETŐ EL.
Szomorúan váltam meg Jonathan Instagram-fiókjától.
De ideje volt, hogy elkezdjek takarítani. Letörölni az ujjlenyomataimat.
Eltűnt.
Aha.
Vége.
Egyszerű.
HÍVÁS
- Ez a tiéd, Tommy. - Kösz.
Vehetsz magadnak pár új barátot.
- Halló? - Mr. Brigstocke.
Itt Robert.
- Igen? - Robert Ravenscroft.
Nem hívom rosszkor?
Dehogy, Mr. Ravenscroft.
Attól tartok, meglehetősen rossz hírekkel hívom.
Nicholas kórházban van.
Ez szörnyű. Sajnálattal hallom.
De jól van?
Még nem tudni biztosat, de úgy tűnik, most stabil.
Nos, megkérdezhetem, hogy mi baja van?
Igen.
Nicholas függőséggel küszködik...
- Viszlát. - ...már egy jó ideje.
Nagyon sajnálom.
El sem tudom képzelni, milyen érzés lehet.
Igen, ez... Felettébb nehéz.
Megkérdezhetem...
Lehetséges volna, hogy meglátogassam Nicholast a kórházban?
- Mármint ha maga szerint alkalmas. - Igen, természetesen.
Az East Acton-i kórházban van, az intenzív osztályon.
Köszönöm.
Esetleg...
Esetleg lehetne hamarosan, mondjuk, ma este kicsit később?
Hogyne. Én is nagyon örülnék, ha láthatnám önt.
Köszönöm, Mr. Ravenscroft. Köszönöm.
Imádkozom Nicholasért.
- Viszhall. Vigyázzon magára. - Köszönöm.
Meglepett, milyen könnyen a helyükre kerültek a darabok.
A fiú drogfüggő.
Hát persze hogy az.
És az apa, a jelentéktelen tökfilkó,
most nyújtotta át a fogást ezüsttálcán.
Nem volt más teendőm, mint lakmározni.
Abból a tengerparti napból
arra emlékszem, hogy ragyogott a nap, és nagy hőség volt.
Nicho...
Te! Te!
És emlékszem, hogy egyedül éreztem magam.
És az is rémlik, hogy arra gondoltam, milyen türelmes anya vagyok,
és rémlik a gondolatot követő bűntudat is.
És ekkor pillantottam meg legelőször.
És arra gondoltam, vajon mióta volt ott, és bámult minket.
És ez nagyon feszélyezett. Valahogy kiszolgáltatottnak éreztem magam.
És azt gondoltam, ez egy drága fényképező egy ilyen fiatal embernek.
Mármint addigra biztos csinált már rólunk pár fotót,
de ténylegesen nem emlékszem arra, hogy fotóz.
Robert nem hagyja, hogy a közelében legyél.
Úgyhogy felváltva virrasztotok Nicholas mellett.
Valahogy meg vagy könnyebbülve, hogy nem látod.
Most nincs hely a fejedben rajta gondolkodni.
Csak a fiaddal akarsz lenni,
és minden pillanat drága.
Szia, cimbi.
- Halló? - Halló, Catherine?
Sarah Fincham vagyok a HR-ről.
Üdv, Sarah. Igen. Miben segíthetek?
Úgy hallom, tegnap az irodában történt egy incidens.
Simon azt mondja, nem akar hivatalos panaszt tenni.
Ugyanakkor kötelességünk iktatni, hogy fizikálisan megtámadtad.
Bele kell kerülnie az aktádba.
Értem.
És sajnálom, Catherine,
de senkinek sem engedhetjük, hogy a fegyelmi eljárás fölött álljon.
Úgyhogy meg kell vizsgálnunk a vádakat,
amiket Mr. Stephen Brigstocke emelt, mert komolyak.
- Valóban? - Ezt bizonyára megérted.
Igen. Igen.
Szeretnél bármit mondani ezen a ponton?
Nem.
Nos, kezdetnek kiírlak egy hét szabadságra,
egyelőre.
- Állj. Nézzünk légzést. - Catherine? Ott vagy?
Igen. Igen, itt vagyok.
Úgy tudom, sok volt a teher a munkában.
Nem a munkában. Nem volt sok teher a munkában.
Ezt örömmel hallom.
Oké, akkor kiírjalak betegszabira?
- Igen, kérlek. - Nézd, talán hasznos lenne,
ha beszélnél valakivel a dühkezelésről.
Ebben segíthetünk, fizetjük a tanácsadást.
Nyilván valaki függetlent, és bizalmasan kezeljük.
Ez hogy hangzik?
- Nem lenne... - Bocs, nem tudok beszélni.
Kórházban vagyok.
Jó ég. Sajnálom. Minden rendben?
Nem, nem. Nincs minden rendben.
Ó, sajnálom. Én...
Igen. Oké. Nagyon köszönöm.
Viszhall.
Tudod, hogy a dédelgetett hírneved
már romokban van.
Hogy számodra soha semmi nem lesz már ugyanaz.
De nem érdekel.
Úgy döntöttem, Jonathan dezodorja lesz rajtam.
Nancy kardigánja már úgyis rajtam volt.
Mi hárman együtt helyreállítjuk az egyensúlyt.
Jó napot.
Nicholas Ravenscroftot keresem.
Jó napot.
Meglátogatnám Nicholas Ravenscroftot.
Jó napot.
LEFOLYÓTISZTÍTÓ
Meglátogatnám Nicholas Ravenscroftot.
Jó napot.
Meglátogatnám Nicholas Ravenscroftot.
Jó kutya.
Ugorj. Ugorj!
Flörtöltem vele, amikor észrevettem, hogy néz?
Tettem olyasmit, amit félreérthetett és jelnek vehetett?
Nem hiszem, hogy tettem.
Vacsorázzunk valamit.
Éhes vagy?
De be kell vallanom, hogy az a kis mosoly,
az a kis kontaktus valóban felpörgetett.
És ahogy elsétáltam a partról, éreztem, hogy hátulról néz.
Mostanra nyilván az egész irodád olvasta a könyvet,
de ez már nem számít.
SAJNÁLATTAL HALLOTTAM NICHOLASRÓL. JÓL VAGY?
Bármi is történik, legalább ezen a részén túl vagy.
Tudod, hogyha Nicholas túléli, már nem lesz több titok.
Tudni fog mindent.
Megnézem még egyszer, és visszahívom.
Oké. Kösz. Egy pillanat.
Tessék. Kösz.
- Jó napot. Segíthetek? - Nicholas Ravenscroft.
Bocs, nem teljesen értem.
Meglátogatnám Nicholas Ravenscroftot.
Igen, Mr. Ravenscroft szólt, hogy jön.
Jöjjön velem, odavezetem.
Figyelmeztetnem kell,
Nicholas jelenleg elég sok gépre van csatlakoztatva,
úgyhogy kicsit félelmetes lehet, mikor először meglátja.
Oké? De most stabil.
Hahó. Nicholas nagyapja van itt.
Köszönöm.
- Jó napot. - Jó napot.
Köszönöm.
Az utolsó ágy balra.
Köszönöm.
Azon voltam, hogy mindent elveszek Catherine Ravenscrofttól.
A szívem kalapált,
a fülem dobolt az izgalomtól, ahogy közelítettem a célomhoz.
És Nicholas már amúgy is félholt volt.
Én juttattam ide, anélkül, hogy egy ujjal is hozzáértem volna.
Semmit sem fog érezni.
Igazából elég szép halál.
Jobb, mint vízbe fulladni.
Már csak egy apró lökés kellett neki.
Nem érdekeltek a következmények.
Csakis az számított,
hogy Catherine Ravenscroft úgy szenvedjen, ahogy Nancy és én.
Itt a kulcs.
- Köszönöm. Itt van az apja. - Hogyan?
- Az apja. Nicholasnál van. - Nem, az ap...
Mit csinál? Nem lehet itt.
Mit művel?
Menjen a fiamtól!
Tűnjön a fiamtól!
Jól van? Ne mozduljon. Nyugalom!
- Az apja csak meg... - Ő nem az apám.
- ...akarta látogatni a fiát. - Kinek hiszi magát, hogy idejön?
Megadtam minden lehetőséget.
Elmentem magához beszélni.
- Csak látni akartam, Nicholas hogy van. - Ajtót se nyitott!
Vidd ki a hölgyet!
- Nem hívott vissza! - Segítség kéne.
- Jöjjön velünk! - Nem, velünk kell jönnie.
- Nyugodjon le! - Bántani akarja a fiamat.
Körbe kell telefonálnunk.
Tudatnunk kell, mi történt.
Először Sashát kéne hívnom.
Úgy a helyes, ha őt hívjuk fel először.
Nem akarom, hogy bárki mástól hallja.
ÜDVÖZLET PISÁBÓL
Halló, Emma.
Itt Nancy Brigstocke. Beszélhetnék Sashával, kérlek?
És tudod, mikor jön vissza?
Értem, de ez most fontos, Emma.
Volnál szíves meghallgatni, kérlek?
Nagyon lesújtó hírünk van.
Jonathan meghalt.
Úgy, hogy...
Úgy, hogy Jonathan meghalt. Így értem.
A tengerbe fulladt Olaszországban, mikor kimentett egy gyereket.
Rendben.
Köszönöm.
Mit mondott?
Sasha nem volt ott, de elmondja neki, mi történt.
Semmi más?
Kifejezte őszinte részvétét.
Semmi más.
Azt mondta, le kell tennie.
Sosem tudtuk meg, Sasha anyja elmondta-e a lányának,
ami történt, vagy sem,
mert soha többé nem hallottunk felőlük.
Jonathan barátnőjét, Sashát valami arra késztette,
hogy hazafusson a szüleihez, és magára hagyja Jonathant Olaszországban.
Történt ott valami, ami miatt az anyja dühösen telefonált.
Nicholas boldogan aludt egyedül,
hogyha nyitva hagytam az ajtót kettőnk közt,
hogy lásson, amikor felébred.
És amint lehunyta a szemét, soha, de soha nem riadt fel.
És tisztán emlékszem az akkor este feltörő boldogságra.
Rájöttem, hogy teljesen ellazultam,
és hogy végül is minden rendben van.
Élveztem a Nicholasszal kettesben eltöltött időt.
És úgy döntöttem, hogy az estét
a teraszon fejezem be egy jó pohár borral.
Nézzen egyenesen előre, kérem.
Olyan rég volt már, hogy egy nő aggódott értem.
Jó volt érezni a kezét magamon, ahogy ügyel a sérülésemre,
- vigyáz, hogy ne fájjon. - Pupilla 3 milli.
Köszönöm.
És a hangja is gyengéd volt.
Valóban aggódott értem, és hálás voltam a kedvességéért.
Jól van. Így ni.
- Hogy érzi magát? - Jól, azt hiszem.
Kicsit kiborultam.
Képzelem, kedves. Komoly ütést kapott.
Ez a nő olyan, mint a férjem.
Tudom, milyen, ha megtámadják az embert.
Minden életjel normális.
- Csak kiáltson, ha kell valami. - Kösz.
Vigyázzon magára.
Köszönöm.
Meg is van.
Jól van.
Kicsit fájni fog a következő pár napban.
Hozok pár fájdalomcsillapítót.
Tudna adni valamit, ami segít aludni?
- A biztonság kedvéért. - Jó.
Hahó. Látogatója jött.
Annyira sajnálom.
Hallottam, mi történt. Jöttem, amint tudtam.
Tudom, mit tett a feleségem, és fel vagyok háborodva.
Nagyon-nagyon sajnálom.
Nem a maga hibája, Mr. Ravenscroft.
A nejét sokkolta, gondolom, hogy ott lát.
Nem mondta neki, hogy meghívott engem?
Mi nem igazán beszélünk.
Tudom, hogy ez fura, tekintve Nick állapotát,
de én...
Igyekszem megérteni, miért tette, amit tett,
vagy hogy miért nem mondta el.
Messziről jöttem busszal,
mert tényleg látni akartam Nicholast.
Tudom, hogy Nancy, a feleségem, ezt akarta volna.
Örült volna a lehetőségnek, hogy megismerheti a fiút,
akiért a fiam az életét adta.
Akkor miért nem jön el újra?
- Komolyan mondja? - Igen. Hát persze.
Nicholas is ezt akarná.
Ha esetleg izgul emiatt, ne tegye.
Csodálatos ajándék lenne neki.
Ez figyelmes. Igen. Nagyon szeretném.
- Köszönöm. - Ezek a fájdalomcsillapítók.
Vegyen be kettőt.
És nem kéne ezt tennem, de ezek segítenek aludni,
de csak egyet vegyen be.
Rendben. Köszönöm. Igen.
Hát, nagyon kedves volt hozzám. Nagyon köszönöm.
Nincs mit. Érjen haza épségben.
Köszönöm.
Nem, tényleg mennem kéne.
- Nagyon fáradt vagyok, és... - Természetesen.
Minden sokkal bonyolultabbá vált,
és egy pillanatra azt hittem, a sorsra kell bíznom az igazságtételt.
Lehetséges volt, hogy Nicholas Ravenscroft teljesen magától is kimúlik,
és nincs szükség a beavatkozásomra.
Sztrókot kapott, azt mondta a nővér.
Azt is mondta, hogy túlélheti,
de súlyosan károsodhat az élete hátralévő részére.
Ez vonzónak hangzott, de nem volt elég.
És nem akartam megadni Catherine Ravenscroftnak a lehetőséget,
hogy új szerepet játsszon el, az odaadó anyáét,
aki önzetlenül gondoskodik a sérült fiáról.
Nem, azt akartam, hogy szenvedjen a hiány kísértetétől.
Csak a halál visszavonhatatlan.
Csak akkor tudom őt megölni.
Azt hittem, elpackáztam ezt a lehetőséget.
De akkor az apja, ez a gyarló teremtés,
- átadta nekem az aranykulcsot. - Ajtók nyílnak.
Csak annyit kellett tennem, hogy újra meglátogatom szegény Nicholast.
Ajtók záródnak.
Scusi. Kérnék egy pohár fehérbort, felvinném a szobámba.
Certo.
Mosolyogtam, igen.
Mert zavarban voltam, és nem akartam barátságtalannak tűnni,
és feszélyezett a tudat, hogy tudja, hogy egyedül vagyok.
Már nem voltam hozzászokva az egyedülléthez.
Ahhoz meg főleg nem, hogy így nézzenek rám.
A fényképezője, az elmélyült figyelme...
Valóban ideges lettem tőle, de be kell vallanom, izgatott is.
Talán majd később fantáziálok erről a pillanatról.
Talán.
Talán nem.
Itt voltak, amikor jött a rendőrség,
hogy elmondja a fiuk halálhírét.
Üljön le.
Előbb csinálok egy teát.
Meg kéne javíttatnia.
Erős legyen a tea?
Mindegy.
A könyve rendkívül részletes.
Nem én írtam. Nancy írta.
Nagyszerűen írt.
Hát, sikerült nagyon pontosan leírnia a helyeket.
Odautaztunk, emlékszik?
Elmentünk a helyre, ahol történt.
Akkor is figyelemre méltó,
mi mindent volt képes rekonstruálni egy maréknyi fotó alapján.
A nagy írók így csinálják.
Fogják a valóság darabkáit, és összeszövik őket,
oly módon, hogy feltárjanak egy tágabb igazságot.
Üljön le.
Igen.
Igazán figyelemreméltó, hogy volt képes a felesége
olyan meggyőzően írni annyi mindenről anélkül,
hogy ott lett volna, amikor történtek.
Figyelemre méltó nő volt.
Jó.
Most már el tudom kezdeni.
Ideje, hogy az én történetem is meghallgattassék.
RENÉE KNIGHT REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Speier Dávid